До виборів залишилося кілька днів, тож “година ікс” все ближче і ближче. Аби дати читачеві можливість залишатися спокійним і виваженим у вирі обіцянок політиків і “гречаних” концертів, KV продовжує цикл розмов із кандидатами в нардепи. Сьогодні спілкуємось з Ольгою Туній – кандидатом по 93 мажоритарному одномандатному округу Київської області.
KV: Ви працюєте в ДАБІ, тобто при старій владі, якій пропонуєте дати гарбуза. Що штовхнуло Вас на таке рішення чи це просто політичний трюк?
Ольга Туній (ОТ): У жодному разі. Я дійсно маю досвід роботи в державних установах і за цей час пересвідчилась, що державна служба потребує перезавантаження. Її потрібно очистити від чиновників, які обіймаючи державну посаду, приймають рішення всупереч інтересам громади чи розвитку країни; які так і не усвідомили, що державна служба – це сервіс, який має допомагати людям і бізнесу отримувати якісні послуги, передбачені законом. Також є прошарок держслужбовців, які є суто статистами, що проїдають бюджет, адже їх робота зводиться до перекладання паперів і, по суті, може бути замінена автоматизованими електронними системами. Вважаю, що потрібно прибрати з держустанов зайву бюрократію, очистити їх від шкідників, а решті – фаховим, професійним, патріотичним службовцям – підвищити заробітну плату, створити гідні умови праці , мотивуючи їх чесно нести державну службу. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Тому гарбуза – всім корупціонерам, схемам і договорнякам, а українцям – молодих, чесних і готових працювати.
У тому ж ДАБІ ми з командою вже розпочали боротьбу з зайвою бюрократією, яка дає, не побоюсь цього слова, дармоїдам роботу. Ми розпочали діджиталізацію у сфері будівництва і успішно перевели 14 держпослуг в електронний формат, а одна надається в повністю автоматизованій формі, тобто без участі чиновника.
Я розумію, що потрібно впроваджувати такі речі на загальнонаціональному рівні. Більше того – на мою думку, всі реєстри в межах правового поля мають бути взаємопов‘язані, а епоха “довідок про наявність довідки” – завершитись. Це усуває корупційні ризики, адже комп‘ютер не бере хабарів.
KV: Гучне твердження, але не можу сказати, що не підтримую його. Як я розумію, Ви підтримуєте про-он-лайн ідеї, але інтернет зараз доступний все ще не для всіх. Що Ви можете запропонувати такого, що точно торкнеться кожного українця?
ОТ: Медичну реформу. Я підтримую ідею впровадження страхової медицини в Україні. Мені імпонує, як влаштована така система в Німеччині. Від них Україні варто запозичити ідею постійної підтримки здоров‘я пацієнта, забезпечення фінансування необхідних профілактичних оглядів, а не лише лікування в екстрених випадках.
Страхова медицина в Україні має дотримуватися принципу рівності і бути однаково доступною для всіх. Кожному громадянину має бути забезпечений однаковий перелік послуг незалежно від фактичного розміру страхового внеску.
Перехід до такої системи займе роки, а то й десятиліття, адже необхідно буде забезпечити державну підтримку для пенсіонерів, які вже не мають змоги сформувати свій страховий фонд, розробити механізми “сімейного капіталу” для страхування здоров‘я дітей і непрацездатних родичів тощо. Це довгий і непростий шлях, але я вірю, що це шлях у майбутнє.
KV: Що ж, успіхів Вам у втіленні цієї ідеї...
ОТ: Дякую! Але самої реформи медичної сфери замало для реального покращення медичних послуг. Починати потрібно ще зі школи...
KV: Що Ви маєте на увазі?
ОТ: Я маю на увазі сучасну освіту в Україні. Любов до навчання і знань треба прививати ще з дитинства. А для цього навчальний процес має бути, перш за все, цікавим. Побільше уроків “в полі”. Тобто, потрібно поєднувати засвоєння теоретичного матеріалу з відвідуванням тематичних музеїв та історичних місць (для уроків історії обов`язково).
У школах мають використовувати сучасні мультимедійні технології, щоб уроки були інтерактивними, щоб учні могли поринути в ту науку чи епоху, які вони вивчають. Для цього потрібно збільшувати фінансування і покращувати матеріально-технічне забезпечення кожної школи.
Також необхідно забезпечити профільне навчання в старших класах. Учень має бути підготовлений до складання ЗНО, продовження навчання у професійно-технічних та вищих навчальних закладах, будування кар‘єри.
Загалом, система освіти має готувати дитину до реального життя. Вчити кібербезпеці, розповідати про сучасні податки, права і обов‘язки громадянина. Маю ще ідеї на цю тему...
KV: А щось більш близьке людям Вашого округу Ви обмірковували? Локальне, не загальнодержавне.
ОТ: Перш за все, це питання екології, а саме – сміття.
Трішки статистики. За підрахунками екологів, кожен з нас у середньому продукує 300 кг сміття на рік, а на кожен квадратний кілометр звалища сьогодні припадає приблизно 500 тисяч тонн відходів. Саме це, а не лише недбальство чиновників, є причиною того, что Київщина буквально потопає у смітті.
Створення сміттєпереробних заводів лише тимчасово вирішить питання звалищ. Якщо ми продовжимо продукувати стільки сміття щороку, то зовсім скоро людям на Землі зовсім не залишиться чистого місця для життя. Вихід один – сортування відходів, їх цільова переробка і повторне використання товарів, де це можливо.
Сьогодні в Європі сортування вторсировини – це звичайна практика. І це не так складно, як може здатися, якщо в країні створені необхідні умови. На вулицях та в помешканнях мають з’явитися додаткові баки, куди люди складатимуть вторсировину: папір, скло, пластикові пляшки та пакети. Окремо треба збирати і здавати зламану чи стару техніку, батарейки, ртутні лампи та термометри.
Сортування відходів в таких умовах – це додаткові 30 секунд вашого часу і збереження величезних територій, які у майбутньому були б зайняті сміттєзвалищами…
Особливо актуальним зараз у світі є питання переробки пластику і використання його для будівництва доріг. Переконана, в Україні це також може запрацювати.
KV: Це все чудові ідеї, але кожна з них вимагає фінансових вливань. Тому резонне питання – за чий рахунок будемо гуляти?
ОТ: За свої власні гроші у формі податків, які будуть справедливо розподілятися між різними сферами під час формування бюджету. А на локальному рівні непогано зараз працює ДФРР (Держфонд регіонального розвитку). А також, можливо, залучати міжнародні інвестиції.
Наприклад, по 93 округу є великі перспективи розвитку туристичної галузі. Зокрема, культурно-освітніх і краєзнавчих маршрутів. Адже Тут творили Тарас Шевченко, Григорій Сковорода, Іван Нечуй-Левицький, Марко Вовчок та багато інших. Тут народилась поетеса-шістдесятниця Ліна Костенко. Територія навколо Ржищева була заселена ще за часів Трипілля, а пізніше через цей район пролягав “шлях із варяг у греки”. Городище на Іван-Горі і сьогодні привертає увагу науковців. Богуслав славиться своїми стародавніми храмами та Кам’яницею – найстарішою будівлею в місті. Під час визвольної війни 1648-1654 років у Миронівці розташовувався військовий табір Богдана Хмельницького, а за часів Коліївщини вона була осередком збройної боротьби селянства проти польської шляхти.
Нам є чим пишатися і є що розказати світові про себе. Підприємці ж зможуть поруч із нашими туристичними цікавинками створювати інфраструктуру: готелі, ресторани, парковки. А це все нові легальні робочі місця для людей, інвестиції в місцевий бюджет і вклад у добробут місцевого населення.
КиевVласть
В 2019 році Україна досі живе по трудовому законодавству радянських норм 1971 року. Розробка нового Трудового кодексу має перш за все ґрунтуватись на міжнародних конвенціях та брати до уваги норми з країн Європейського союзу, оскільки Україна стоїть на шляху Євроінтерграції.
Міжнародна організація праці, прийнявши Конвенцію про оплачувані відпустки, встановила, що відпустка ні в якому разі не може становити менше трьох робочих тижнів за один рік роботи.
Стаття 75 Кодексу законів про працю України передбачає, що щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. В новій редакції Трудового кодексу тривалість щорічної відпустки збільшиться до 28 календарних днів – така собі трудова “гуманність” обчислення відпусток в календарних днях.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
В Ірландії, Бельгії, Болгарії, Кіпрі, Греції, Румунії, Словаччині, Німеччині, Угорщині, Італії тривалість щорічної оплачуваної відпустки становить 20 робочих днів – 4 тижні. У Великобританії до 28 робочих днів, у Франції, Іспанії 30 робочих днів.
Деякі країни під час визнaчення тривaлості відпустки враховують вік людини. Наприклад, в Угорщині працівникам передпенсійного віку щорічна основна відпустка збільшується до 30 днів. Такі норми трудового правa передбачають соціальний захист осіб передпенсійного віку та зaохочення досвідчених працівників до трудової діяльності.
В країнах, де тривaлість відпустки складає 5–6 тижнів, законодавство передбачає особливий порядок її використaння. Так, у Фінляндії п’ятий тиждень відпустки працівник може використати лише в осінньо-зимовий період, між 30 вересня та 2 травня. У Швеції п’ятий тиждень відпустки за бажанням працівника може накопичуватися протягом п’яти років.
Щодо строку використання відпустки. Стаття 9 Конвенції вказує, що безперервна частина щорічної оплачуваної відпустки, надається і використовується не пізніше, як протягом одного року, і залишок щорічної оплачуваної відпустки не пізніше вісімнадцяти місяців, рахуючи з кінця того року, за який надавалася відпустка.
Крім того, що це положення Конвенції було проігноровано в старому Кодексі законів про працю України, нова редакція була подана з європейським стандартом – 18 місяців, але на жаль в поправках першого читання одіозні депутати Каплін С.М., Вілкул О.Ю., Королевська Н.Ю., Шипко А.Ф., Величкович М.Р., Солод Ю.В. обмежили більш-менш европейську норму, залишивши радянську в 12 місяців. При чому тепер українцю потрібно спланувати графік всіх своїх відпусток за трудовий рік та обов’язкво подати до 15 січня.
Також Конвенція передбачає розбивку щорічної оплачуваної відпустки на частини, якщо одна із таких частин відпустки складається принаймні з двох безперервних робочих тижнів. Українське законодавство цього положення дотримується частково – стаття 79 КЗпП вказує, що поділ щорічної відпустки на частини будь-якої тривалості допускається на прохання працівника за умови, що основна безперервна її частина становитиме не менше 14 календарних днів. Нова редакція Трудового кодексу залишила кількість днів безперервної відпустки, але додала більш “демократизовану” умову її надання – за погодженням між працівником і роботодавцем.
Колізійність міжнародного права з національним законодавством України полягає і в питанні грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки.
Імперативна норма cтатті 12 Конвенції визнає недійсними та забороняє компенсацію за відмову від невикористаної щорічної відпустки в той час як статтею 24 Закону України про відпустки дозволялась така компенсація, а з 01 січня 2015 року обмежили категорієї осіб, які мають дітей або повнолітню дитину – особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Що також не вирішило колізійності імперативної норми Конвенції.
Бувають і випадки, коли працівник повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то ці дні мають враховуватись до стажу роботи.
В очікуванні нового Трудового кодексу Україна готується увійти у шквал нових трудових спорів та сотень поправок до нього, адже трудовий кодекс – це ознака демократичності та цивілізованності суспільства. З огляду на новий проект кодексу в частині відпусток – в адаптації до Європейського законодавства ще далеко.
Читайте: Винахід – супер інвестиція
Ольга Терещенко, юрист-міжнародник, заступник директора коледжу ПНЗ “Університет Сучасних знань”
КиевVласть
Вже у цю неділю, 21 липня, вісім виборчих округів Київської області оберуть нових народних депутатів. Від об'єднаних сил націоналістів по кожному округу є свій, місцевий кандидат. KV дізналася мотивацію кожного і запитала: чому виборець Київської області має віддати свій голос за об'єднані сили українських націоналістів?
У програмі кандидатів від ВО “Свобода” головними пунктами є: захист здобутків Революцій Гідності, протидія реваншу, проведення докорінного очищення влади, ліквідація олігархічної монополії, знищення корупційних схем формування тарифів та встановлення їх на справедливому рівні.
Крім того, націоналісти налаштовані скасувати несправедливу пенсійну реформу, сприяти розвитку малого та середнього бізнесу, створити заробітчанам умови для повернення на Батьківщину, запровадити гарантоване державне медичне страхування для надання якісної та доступної медичної допомоги кожному громадянину України.
“Свободівці” також вважають необхідним визначити європейський україноцентризм стратегічним курсом держави, згідно з яким Україна стане геополітичним центром Європи.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Кандидати
По 90 округу (Біла Церква) від ВО "Свобода" в Раду балотується секретар Білоцерківської міськради Вадим Олегович Кошель. Народився 21 жовтня 1985 року в місті Біла Церква, де і живе.
Як розповів він у коментарі KV, головна його мета – зберегти Україну.
"Україна знаходиться під загрозою, оскільки з одного боку вже п'ятий рік триває українсько-російська війна, кожен день є поранені, загиблі бійці. Останні дії нашої влади дуже схожі на капітуляцію. Якщо не зупинити ці негативні для країни процеси, ми можемо втратити Україну. З іншого боку – є внутрішній ворог, так званий олігархат, який розколює державу зсередини. І є велика ймовірність реваншу екс-регіоналів і комуністів, які стали однією "командою". Ми, "свободівці", вирішили створити в парламенті велику націоналістичну фракцію і давати їм відсіч. Крім нас цього ніхто не зробить ", – говорить він.
Читайте: Чому Біла Церква має голосувати за націоналістів, – кандидат Вадим Кошель
Кандидитом по 91 округу (Фастівщина, Макарівщина, Сквира та частина Києво-Святошинського району) став Микола Іванович Синиця. Народився 24 травня 1968 року в селі Помоклі Переяслав-Хмельницького району Київської області, громадянин України. Проживає в Києві.
У коментарі KV вказав: Раді потрібні націоналісти, щоб не допустити реваншу східного сусіда.
"Я йду для того, щоб змінювати країну, щоб ідеї українського націоналізму все-таки були присутні і їх можна було втілити за допомогою владних повноважень. У парламенті повинна бути потужна націоналістична фракція, щоб не допустити промосковського реваншу, який вже відбувається: можна привести в приклад вже третій телеканал, який купив апологет Москви Медведчук. Користуючись втомою частини населення від війни, там крутять меседжі про примирення з Росією і намагаються заколисати людей. Я вважаю, що саме націоналістам під силу не допустити цього і зупинити цей наступ".
92-ий округ (Білоцерківський, Володарський, Ставищенський, Таращанський, Тетіївський та Сквирський райони) від націоналістів представлятиме на виборах Юрій Олексійович Деркач.
Народився 28 квітня 1958 року в селі Ріпки Лисянського району Черкаської області, проживає в селі Іванівка Ставищенського району Київської області. Працює директором санаторно-оздоровчого комплексу "Дружба".
"Хто, як не ми? Знову "регіонали" лізуть до влади, реваншизм йде по всіх фронтах. І у нас відкривається другий фронт – "п'ята колона". А попередня влада нічого не робила, щоб її не було. Тому ми патріоти-націоналісти "свободівці" йдемо до Верховної Ради, щоб Рада стала проукраїнською", – зазначив Юрій Деркач у коментарі KV.
Кандидат по 93-ому округу (Богуслав, Ржищів, Кагарлик, Миронівка, Рокитне, Переяслав-Хмельницький) – Олександр Вікторович Коломієць. Народився 18 червня 1977 року в місті Біла Церква Київської області, де і проживає. Освіта професійно-технічна, раніше був фізичною особою-підприємцем, займався виробництвом продуктів борошномельно-круп'яної промисловості. Зараз займається громадською діяльністю в місті Біла Церква: засновник двох громадських організацій – "Спортивний корпус Білоцерківщини" і "Спортивна нація Київщини".
"Я є приватним підприємцем, громадським діячем, але в першу чергу – я батько двох синів. Знаю, що батьки здатні на все, аби їхні діти росли в добробуті: цілодобово працювати, відмовлятися від власних примх. Але, на жаль, їм часто важко достукатися до чиновників, від яких залежить комфорт дітей в садочках і школах. Тому був радий допомогти змусити місцеву владу нарешті виконати свій обов'язок і подбати про дітей, які мерзли взимку в садочку", – зазначає Коломієць.
По 94-ому округу (Обухівщина та Васильківщина) від “Свободи” балотується депутат Обухівської райради Олексій Олександрович Гридько. Народився 25 червня 1983 місті Бровари, живе в Обухові. Працює начальником відділу КУ КОР "Фонд комунального майна".
У коментарі KV він розповів, що налаштований рішуче щодо майбутніх виборів, адже тільки націоналісти здатні поліпшити життя українців.
"Україна потребує змін. Хто, якщо не ми, "свободівці", зупинимо реванш Москви? Хто, ще, крім нас, може побудувати справжнє українське націоналістичне суспільство? Я буду діяти по наміченій програмі. Є шлях суттєвих змін, програма захисту українців. Це все чітко відображено в нашій політичній програмі", – говорить він.
95-й округ (місто Ірпінь, Боярка, Вишневе і села Києво-Святошинського району) представляє кандидат ”свободівець”, депутат Києво-Святошинської райради, Олександр Васильович Кириченко. Народився 23 серпня 1966 року в місті Києві, проживає в селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району. Рід діяльності – приватний підприємець.
У коментарі KV він розповів, що саме націоналісти готові розвивати свою країну і покращувати рівень життя українців.
"Ідеологія "Свободи" сформована на основі націоналізму. Кожен націоналіст щиро вболіває за розвиток країни і всіляко цьому сприяє. В першу чергу нам необхідно створити потужну фракцію в парламенті, яка зможе впливати на прийняття рішень, оскільки у нас парламентсько-президентська республіка. За час незалежності нашої держави при владі були директори, комуністи, господарники, олігархи... Не було тільки націоналістів. А насправді це і є шлях до успішної України – патріотично налаштовані і готові до змін "свободівці", – говорить він.
Читайте: Чому 95-й округ має голосувати за націоналістів, – кандидат Олександр Кириченко
Наступний кандидат – Іван Миколайович Окоєв, балотується по 96-ому округу (Вишгород, Буча, Бородянщина, Славутич). Народився 12 липня 1991 року в селі Самолусківці Гусятинського району Тернопільської області. Проживає в Бучі Київської області. Служив в батальйоні оперативного призначення імені Героя України генерал-майора Сергія Кульчицького Національної гвардії України.
"Фронт боротьби за Україну після 21 липня зміститься в український парламент. Бачу своїм обов'язком долучитись до цієї боротьби, адже поряд із прийняттям законів і відновленням соціальної справедливості, у Верховній раді розгорнеться шалене протистояння за основи державності: її суверенітет, унітарність, культуру та мову. Обов'язок українського націоналіста – стати до боротьби проти п'ятої колони Москви. Бо лише українські націоналісти будуть здатні зупинити антиукраїнські сили в цьому ліберально-малоросійському болоті.", – вважає кандидат.
Читайте: Чому 96-й округ має голосувати за націоналістів, – кандидат Іван Окоєв
По 97-ому округу (Березань, Бровари, Баришівський район і частина Броварського району) кандидатом у Раду йде Анатолій Вікторович Фатєєв. Народився 25 січня 1963 року в місті Темір-Тау Карагандинської області, проживає в місті Бровари. Освіта вища, інженер технічного нагляду за будівництвом УЖКГ Бориспільської міськради.
Як розповів він KV, його головна мета – на законодавчому рівні створювати механізми, які вирішать проблеми українців.
"Я живу тут, у мене тут діти, онуки, друзі, знайомі, мене тут знають люди. Я займаюся тут громадською діяльністю, я член координаційної ради АТО, мене знають всі АТОвці. Мене багато хто знає і тому багато хто мені вірить. Тут проблеми ті ж, що і у всій країні, загальні, і я, як майбутній нардеп, повинен вирішувати спільні проблеми, які також стосуються міст. Люди запитують у мене прямо, чи можу я підняти пенсію або відремонтувати дорогу. Я можу допомогти створювати на законодавчому рівні механізми, щоб ці проблеми не замовчувалися і вирішувалися якомога скоріше. Оскільки парламент контролює держбюджет, моя задача також – проконтролювати, щоб його не дерибанили", – говорить він.
Читайте: Чому 97-й округ має голосувати за націоналістів, – кандидат Анатолій Фатєєв
Кандидат по 98-ому округу (Бориспільщина, Переяслав-Хмельницький, Згурівський та Яготинський райони) – Віталій Миколайович Гордієнко. Народився 27 червня 1969 року в селі Теснівка Новоград-Волинського району Житомирської області, проживає в селі Городище Бориспільського району Київської області. Є одним із трьох відомих в Бориспільському районі братів-аграріїв, засновників фірми "Паларіс".
У коментарі KV він розповів, що висунення сприймає як найвищу довіру.
"Я відчуваю величезну відповідальність, яка лягає на мене. Звичайно, підстави вважати, що я буду ефективним депутатом, мені дає впевненість у проходженні об'єднаних націоналістів в парламент. На них я завжди можу покластися, відстоюючи інтереси громадян і пропонуючи законодавчі ініціативи. Рівно так само, як і мої побратими завжди зможуть розраховувати на кваліфіковану допомогу від мене", – каже він.КиевVласть
КиевVласть продовжує аналізувати передвиборчі програми кандидатів та партій, що 21 липня позмагаються за місця в українському парламенті. Про основні проблеми округу, перші законопроекти, дух малоросійства та “совковий” термін “слуга народу” читайте інтерв’ю кандидата в народні депутати від об’єднаних націоналістів по 96 виборчому округу Київщини Івана Окоєва.
KV: Ваша мотивація йти до ВР?
ІО: Фронт боротьби за Україну після 21 липня зміститься в український парламент. Бачу своїм обов'язком долучитись до цієї боротьби, адже поряд із прийняттям законів і відновленням соціальної справедливості, у Верховній раді розгорнеться шалене протистояння за основи державності: її суверенітет, унітарність, культуру та мову. Обов'язок українського націоналіста – стати до боротьби проти п'ятої колони Москви. Бо лише українські націоналісти будуть здатні зупинити антиукраїнські сили в цьому ліберально-малоросійському болоті.
Читайте: Чому 97-й округ має голосувати за націоналістів, – кандидат Анатолій Фатєєв
KV: Що держава має зробити аби молодь виховувалася в національно-патріотичному дусі?
ІО: Ми повинні фундаментально підійти до цієї проблеми. Сьогодні в нас є успішні практики реалізації програм національно-патріотичного виховання як центральними, так і місцевими органами влади, але вони не стали масовим явищем. Зі шкільного досвіду скажу, що патріотичний дух формується двома предметами – це історія України та українська література. Для прикладу, в основу програм з історії України та літератури ХХ століття має лягти боротьба українського народу за свою самостійність, проте наразі ми маємо сумбур національно-визвольного руху з українською радянщиною, що призводить до спотвореного розуміння власної історії та формування комплексу меншовартості.
Читайте: Чому Біла Церква має голосувати за націоналістів, – кандидат Вадим Кошель
KV: Чому дух малоросійства так сильно в’ївся у всі щаблі влади: від місцевої до центральної?
ІО: Держава за 28 років так і не відмовилась остаточно від совкових традицій. Процес декомунізації є елементом національної безпеки в умовах війни з Росією, але знаходяться ті, хто хоче на цьому робити політику. І замість того, щоб сидіти в тюрмах за державну зраду, вони однією ногою в українському парламенті. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Багатьом людям важко визнати, що їх обманювали, розповідаючи про прекрасне життя в Радянському Союзі. Безхмарним воно було лише в партноменклатури – ціною голодоморів, репресій і масових розстрілів українців.
Та, насамперед, почати потрібно з того, що сама держава має визнати: ХХ століття є періодом окупації; свою правонаступність від Української Народної Республіки. А тоді через національно-патріотичне виховання розсіювати дух малоросійства в кабінетах центральної та місцевої влади.
KV: Перший законопроект, який ви особисто чи з групою однодумців внесете в Раду?
ІО: Одним з першочергових законопроектів, який буде внесено на розгляд Верховної Ради, є зняття депутатської недоторканості. Рада попереднього скликання так і не спромоглася це зробити. Саме свободівець Юрій Левченко виступив автором цього законопроекту, але депутатська більшість його не підтримала. Тепер вони знову йдуть із пустими обіцянками зняти депутатську недоторканість. Ми розуміємо, що прийняття такого рішення буде можливим лише за наявності потужної фракції націоналістів у парламенті та активної підтримки громадськості.
Читайте: Они хотят в парламент – 2019: 96 избирательный округ Киевщины (Вышгород, Буча, Бородянщина, Славутич)
KV: ТОП-3 основних проблем, із якими до вас звертаються виборці
ІО: Найперше – це несправедливість механізму нарахування пенсійного забезпечення. Пенсійна реформа не показала своєї ефективності. Розмір пенсійного забезпечення неврегульований відповідно до економічних реалій сьогодення. Потрібен ефективний аудит системи нарахування пенсій в Україні.
Відсутність робочих місць на селі. Держава має розробити програму підтримки сільських домогосподарств, бо зараз ми бачимо лише підтримку великих латифундистів та вимирання українського села.
Земельні махінації. Безкарність чиновників на місцях породжує тіньовий ринок землі – земля громади опиняється в приватних руках через продаж за заниженими цінами (як в Іванківському районі) чи через підставних осіб безкоштовно переходить у приватну власність ( як у Бучанській ОТГ). Якщо сьогодні закон сам по собі не працює, то депутат Верховної Ради має стати стимулятором роботи правоохоронних органів.
Читайте: Чому 95-й округ має голосувати за націоналістів, – кандидат Олександр Кириченко
KV: Депутат – слуга народу чи слуга закону?
ІО: Депутат – це частина народу, така сама одиниця, як і лікар, вчитель, інженер чи двірник, яка виконує певні функції для життєдіяльності держави. Зараз ми спостерігаємо певний ажіотаж стосовно совкового терміну “слуга народу”, який з часом розвіється. Маю надію, що це станеться ще до 21 липня. Бо, як бачимо на практиці, – ніхто кортежі на велосипед не змінив.
KV: Хто особисто для вас є моральними орієнтирами і натхненниками?
ІО: Пригадалась одна історія. Ще в далекому 2010 році до мене, ще як до студента, звернулась активна громада з пропозицією провести літературний вечір, присвячений одному поету. У стінах університету цей захід проводити заборонили, назвавши цього поета – неполіткоректним. Відтоді моральним орієнтиром і натхненником для мене є Василь Стус. Цей орієнтир привів мене в громадську організацію Меморіал імені Василя Стуса, Київський осередок якої маю за честь очолювати.
Сьогодні Василь Стус визнаний Україною, а його твори заповнили полиці книгарень. Але не покаране зло повертається, насамперед у стіни найвищого законодавчого органу і є ганьбою українського суспільства перед Василем Стусом – людиною, яка віддала життя за свої переконання. Нас чекає затяжна боротьба за самоідентифікацію, бо я для своїх дітей хочу України з Василем Стусом, а не малоросіїї з Віктором Медвечуком.
21 липня у нас ще буде вибір. З поваги до тих, хто віддав життя за Україну, до тих, хто Її захищає та заради майбутнього наших дітей, закликаю: зробіть його правильно! КиевVласть
КиевVласть продовжує аналізувати передвиборчі програми кандидатів та партій, що 21 липня позмагаються за місця в українському парламенті. Як повернути трудових мігрантів додому, реформувати медицину, відродити промисловий потенціал держави читайте в інтерв’ю лідера партії “Соціальна справедливість” Алли Шлапак.
KV: Як виникла ідея створити на основі успішного громадського руху політичну партію?
АШ: Наша партія одна з небагатьох в Україні, яка виникла логічним, еволюційним шляхом. Це був суспільний запит. Більше ніж десять років тому ми з однодумцями створили громадську організацію “Соціальна справедливість”, яка успішно займалася різними проектами у галузі освіти, медицини, підтримки людей з інвалідністю, захисту довкілля тощо. Згодом зрозуміли, що в межах такої організації ми не можемо реалізувати усі наші задуми та плани, а головне – добитися реальних зрушень, не маючи владних важелів. Нам стало, так би мовити, тісно. До того ж, по всій країні до нас долучалося все більше активістів зі своїми ідеями, варіантами вирішення тих чи інших проблем. Ми вирішили на базі громадської організації створити політичну партію, інститут якої за своїми можливостями є ширшим, дієвішим, у дечому навіть ефективнішим. Так, у 2011 році була створена партія “Соціальна справедливість”. Сьогодні ми маємо розгалужену мережу регіональних представництв, десятки тисяч членів, підтримку виборців і готові йти у владу для реалізації цілей та завдань, які пов’язані з потребами українського суспільства. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Які першочергові законопроекти внесе “Соціальна справедливість” на розгляд Верховної Ради?
АШ: Партія “Соціальна справедливість” давно працює над змінами до українського законодавства, тому до Парламенту ми йдемо з підготовленими пропозиціями. Першочергово подамо на розгляд Верховної Ради законопроекти про зняття депутатської недоторканності, про персональне голосування депутатів. Це ті закони, які слід було прийняти дуже давно, раз і назавжди впорядкувавши діяльність народних депутатів, щоб зробити їх дисциплінованими та відповідальними народними обранцями, які відстоюють інтереси українців, а не олігархічних кланів. Також ми плануємо представити законопроекти, які пропонують дієвий механізм реформування охорони здоров’я в інтересах українців, адже всім очевидно, що у сьогоднішньому вигляді ця реформа не може бути ефективною. Ще одним важливим напрямком наших законодавчих першочергових ініціатив будуть законопроекти, направлені на справедливий розподіл коштів між державним і місцевими бюджетами. Це дуже важливо для процесу децентралізації та розвитку регіонів нашої держави. KV: Партія виступає за двопалатний парламент, де одна з палат представлятиме інтереси регіонів, а якої думки про реформу місцевого самоврядування?
АШ: Сьогодні в Україні, на жаль, не відпрацьована система, за якою у вищому законодавчому органі депутати реально відстоюють інтереси регіонів. Усе відбувається досить хаотично. Якщо у якійсь фракції є представники певної області і їх багато, тоді вони можуть лобіювати у Парламенті інтереси свого регіону. Але таке лобі, повторю, не має системного характеру. Зміни до Виборчого кодексу України, ухвалені нещодавно нардепами, нічого не дадуть новому Парламенту – вони діятимуть (якщо діятимуть) з 2023 р. Однак партія “Соціальна справедливість” вже сьогодні сформувала свій партійний список кандидатів до ВРУ за принципом збалансованого представництва областей і виступає за створення двопалатного парламенту, де верхня палата представлятиме виключно інтереси регіонів. Ми вважаємо, що цей крок буде логічним продовженням децентралізації. Сьогодні її потрібно посилювати задля надання більших повноважень органам місцевого самоврядування. Це, перш за все, стосується питань бюджету. Децентралізація повинна запровадити механізм, за яким відбудеться реальний, а не декларативний перерозподіл бюджетних коштів на користь місцевих бюджетів. Регіони мають залишати собі більшість зароблених коштів і використовувати їх на власний розсуд. Це стимулюватиме їхній економічній розвиток, адже діятиме принцип “більше заробляєш – більше маєш”, а це суттєво пришвидшить вирішення специфічних проблем кожного із них.
KV: На прикладі Києва поясніть, будь ласка, як знайти баланс між розвитком міста і позицією громадянського суспільства, яке на будь-який інфраструктурний проект влади дивиться крізь корупційну призму?
АШ: Головна, на мій погляд, проблема полягає у відсутності діалогу між владою та громадою. Дуже часто інфраструктурні проекти не погоджують із громадськістю, тому люди сприймають їх крізь корупційну призму. У Києві за останні роки було чимало випадків, коли місцеві громади виступали проти забудов, активно пікетували їх і домагалися, в тому числі й через суди, заборони. Причина – влада не веде діалогу з громадою, не пояснює необхідність і раціональність того чи іншого проекту.
Яскравий приклад – реконструкція Шулявського мосту. Громада представила свій аргументований проект, який столична влада просто проігнорувала. Натомість київські чиновники затвердили власний варіант реконструкції шляхопроводу, який, за твердженням експертів, є далеко не оптимальним і багато в чому поступається проекту громади. У результаті роботу зупинили, міст розібраний, місто навіть улітку стоїть у заторах, а мер шукає винних у Фонді держмайна…
Секрет балансу полягає у врахуванні інтересів як одних, так і інших, щоб дійти згоди задля визначення спільної конструктивної позиції. “Cоціальна справедливість” має своє бачення відродження Києва, засноване на наших знаннях, досвіді та глибокому розумінні проблем киян, і з ним йдемо до Парламенту.
KV: Чому Київ з міста скверів і парків перетворився на місто тотальної та хаотичної забудови?
АШ: Насамперед проблема полягає в тому, що у Києві відсутні унормовані екологічні стандарти. Немає й мораторію на вирубку дорослих дерев із широким стовбуром, що діє у багатьох інших містах країни. Окрім цього, чиновники, які підписують дозволи на будівництво, не несуть жодної відповідальності. Як наслідок, столичні парки та сквери перетворюються на будівельні майданчики. Ми у “Соціальній справедливості” вимагатимемо мораторію на вирубку дерев по всій території Києва й України до приведення чинного профільного законодавства у відповідність з вимогами часу.
KV: Чи вистачає Києву бюджетної незалежності?
АШ: Хоча бюджет столиці – півсотні мільярдів гривень, вона має серйозні проблеми з дорогами, громадським транспортом, якістю води, утилізацією побутових відходів і новими навчальними закладами. То в чому ж полягає проблема? Давайте поміркуємо.Під час формування бюджету міста частина коштів надходить у вигляді субвенцій з держбюджету, але переважно – це місцеві збори. Їх сплачують підприємці зі столичною реєстрацією, а також кияни – у вигляді податку на доходи фізичних осіб. Для ефективного виконання місцевою владою своїх функцій столиця повинна мати інший підхід до формування свого бюджету. З усією повагою до інших міст, для Києва – це необхідність. Чому? Наприклад, під час вивчення мобільності Києва за підтримки Світового банку в 2014 році експерти підрахували, що загалом до столиці з передмість в'їжджає приблизно 500 тисяч осіб. Зараз це вже близько 700 тисяч! Фактично це населення двох середньостатистичних українських обласних центрів. А це і навантаження на дороги, і потреба у нових транспортних розв'язках та комунальному транспорті.
Найголовніше те, що Києву сьогодні не вистачає бюджетної порядності та совісті тих, хто розподіляє ці кошти. Коли все це з’явиться – проблеми вирішимо.
KV: Як повернути на Батьківщину та до родин українців, які вимушено стали трудовими мігрантами?
АШ: Це дійсно надзвичайно важливе питання для всієї нації. Ми знаємо, що, за даними МЗС України, щомісяця з нашої країни на заробітки виїжджає близько 100 тисяч громадян. Це офіційні дані, які, звісно, не повністю показують реальну картину. Фактично щороку Україну в пошуках кращого життя покидає щонайменше 1,5 млн осіб. Це жахлива статистика!
Причини для такого стану речей очевидні. Вони криються у помилках і неправильних рішеннях нашої влади. Складна економічна ситуація в країні, відсутність робочих місць, безперспективність роботи, проблеми з працевлаштуванням молодого покоління, соціальна незахищеність, байдужість держави до долі громадян – усе це змушує наших співвітчизників виїжджати за кордон і тяжко працювати там.
Перше, що дозволить повернути трудових мігрантів додому – це, звісно ж, економічний фактор. Держава зобов’язана забезпечити економічні гарантії, створити нові робочі місця, соціально захистити людей. Українці повинні мати можливість працювати й отримувати гідну зарплату в своїй країні, тоді у них не буде бажання їхати на заробітки.
Також важливо реалізувати програму державної підтримки малого та середнього бізнесу, запровадити механізм державного мікрокредитування, всіляко розвивати наукові осередки. Усе це дозолить українській молоді реалізувати себе тут, на батьківщині, і не думати про заробітчанські “закордони”.
Не менш важливо – забезпечити молодь якісною та конкурентною освітою, яка поєднуватиме в собі історичні традиції нашої вищої школи й інновації. Це дасть змогу молодим людям не лише отримати диплом, але й набути необхідних знань і навичок, які допоможуть знайти престижну роботу за фахом. Окрім цього, вважаю за необхідне запровадити державну програму стипендій для навчання за кордоном українських студентів, але з певною умовою – після навчання ці молоді люди мають працевлаштуватися в Україні.
Отже, рецепт такий – підвищити за всіма показниками якість життя людей в Україні.
Хочу наголосити, що партія “Соціальна справедливість” вже сьогодні готує низку важливих законопроектів, які сприятимуть вирішенню трудової міграції в Україні.
KV: Поясніть, як тлумачить партія “Соціальна справедливість” поняття “соціальний ліфт”?
АШ: У нашому розумінні соціальний ліфт – це можливість для кожного реалізувати свої здібності у професійній сфері. Це означає, що будь-яка людина лише завдяки своїм умінням, навичкам, знанням не лише може, а й повинна підніматися вверх кар’єрними сходинками, обіймати відповідальні посади. Лише розум, знання, працьовитість, а не кумівство чи зв’язки можуть визначати місце в соціумі. Соціальний ліфт – це рівні можливості для всіх. В Україні ці ліфти майже не працюють. У нас ти можеш бути генієм, але ніколи не займеш кращої посади, бо там зараз працює (а точніше протирає штани) чийсь кум, брат, сват тощо. У нас замість соціальних ліфтів діють соціальні катапульти, завдяки яким на владному олімпі не проштовхнутися – самі шахраї та дилетанти. Тому наша партія ставить перед собою завдання – побудувати соціально справедливу країну, де люди зможуть себе реалізувати відповідно до своїх знань і вмінь.
KV: Чи можна податкову систему України назвати справедливою до економічно активних громадян?
АШ: Прикро, але ні. Податкова система в Україні є несправедливою до громадян. Не варто забувати, що податки – це не тільки відрахування із зарплати чи доходів. Ми платимо державі щодня! Ідучи в магазин, аптеку, ресторан, купуючи собі одяг, взуття, продукти кожен українець платить 20% ПДВ. З кожної покупки! Натомість держава зобов’язана надавати нам низку послуг безкоштовно (умовно, бо фактично вони вже сплачені завдяки нашим податкам) і якісно. Чи отримуємо ми повний пакет безкоштовних медичних послуг? Ні. А через впровадження нової реформи часом потрапити до лікаря вдається лише за місяць. Чи можна за потреби швидко оформити дитину до дитсадка? Ні, навіть якщо мати стала в чергу відразу після виходу з пологового. Візьмемо за приклад вартість бензину: з 30 гривень за кожний літр пального на податки припадає більше ніж 60%. Нам кажуть, що ці гроші спрямовують у дорожній фонд. Маю запитання: де тоді якісні дороги? Неадекватність і несправедливість оподаткування породжує зневіру людей у державі, а це для країни найстрашніше. Експерти “Соціальної справедливості” мають свої рецепти протидії цій згубній тенденції.
KV: Що треба зробити для відновлення промислового потенціалу та розвитку сучасних секторів економіки?
АШ: По-перше, треба покарати тих, хто занапастив наш промисловий потенціал, фактично знищивши його. Це злочин, за який є конкретна відповідальність за законом. Це справедливо. По-друге, сьогодні потрібно активно розвивати інтелектуальний ресурс, бо в усьому світі саме наука є тим капіталом, який дозволяє формувати бюджет країни. Подивіться на Сінгапур, Південну Корею, Японію – розвиток науки, сучасних технологій, IT-сфери дозволили цим країнам стати економічними світовими лідерами.
По-третє, Україна повинна віднайти власний рецепт економічного дива. Це цілком реально. Для цього слід прийняти відповідні закони, захистити інтелектуальну власність, а також внутрішніх і зовнішніх інвесторів, оживити банківську систему. Ну і, звісно, потрібна якісна та конкурента освіта. Щоб розвивати сучасні сектори економіки, потребуємо висококваліфікованих фахівців. Без якісної освіти вони у нас не з’являться.
KV: Як впровадити медичну реформу і не знищити при цьому галузь?
АШ: Маніфест партії “Соціальна справедливість” чітко декларує заборону експериментів у медичній галузі. Будь-які зміни можуть запроваджуватися виключно після ретельного експертного та громадського обговорення. Іншими словами, реформа медичної галузі повинна відбуватися для людей, в інтересах людей, з урахуванням їхньої думки, а не бути нав’язаною їм “зверху”.
Наша партія пропонує досить прості, але дієві кроки, які сприятимуть реформуванню медичної галузі, не знищуючи її при цьому. По-перше, запровадження страхової моделі для працездатного населення. Це світова практика, яка є дієвою й ефективною. При цьому держава повинна забезпечити повне фінансування швидкої та екстреної допомоги, а також медичних потреб дітей, людей з інвалідністю та інших вразливих категорій населення.
По-друге, працівники медичної галузі повинні бути вмотивованими та мати бажання працювати. Для цього необхідно підняти зарплати медикам і забезпечити належні умови праці. Це буде можливо лише тоді, коли держава виділятиме щонайменше 5% ВВП на потреби медицини. Тільки так можна зупинити відтік медичних кадрів за кордон і зацікавити молодих фахівців роботою в Україні.
По-третє, для ефективного функціонування медичної галузі на місцях необхідно провести реальну децентралізацію з перерозподілом бюджетних коштів на користь місцевих бюджетів. Це дасть поштовх для розвитку медицини в регіонах, забезпечить медичні заклади необхідним обладнанням і буде додатковою мотивацією для лікарів залишатися працювати на місцях, а не шукати роботу у великих містах, приватних клініках чи за кордоном.
По-четверте, необхідно на законодавчому рівні закріпити державні гарантії захисту для пацієнтів і медиків та державні гарантії на доступність і якість ліків.
Партія “Соціальна справедливість” переконана, що медицина в Україні повинна бути якісною, а також доступною кожному громадянину країни у будь-якому її куточку. Усе це можна реалізувати, але для цього потрібна політична воля, фахові законопроекти та бажання багато працювати, досягаючи гарних результатів.
KV: Яким ви бачите майбутнє України і, зокрема, Києва?
АШ: Мені б дуже хотілося, аби Україна стала країною, де люди хочуть жити, де вони зможуть гідно заробляти, де держава дбає про своїх громадян, де влада не краде з бюджету, а працює для людей. Я хочу бачити увесь Донбас і Крим у складі нашої мирної держави. Я вірю в те, що ми можемо цього досягти і вже за кілька років побачимо реальні результати змін на краще. Саме тому ми йдемо до Парламенту.
Я хочу, щоб наш Київ був успішним європейським містом, де бережуть традиції, архітектуру й істинний тисячолітній дух сили та волі. З розвиненою інфраструктурою, з якісними дорогами, із сучасним і комфортним транспортом. Київ повинен стати містом, де живуть щасливі люди, де є порядок, а також усі можливості для розвитку, відпочинку та комфортного життя.КиевVласть
За сприяння народного депутата Ярослава Москаленка та з нагоди святкування 442-річчя села Толокунь у Вишгородському районі відбулося урочисте відкриття капітально оновленого будинку культури. Новий заклад культури – це лише початок відновлення культурного осередку на Вишгородщині.
Про це KV стало відомо із повідомлення народного депутата Ярослава Москаленка (голова депутатської групи "Воля народу") в facebook.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
“Вчора 14 липня зіркове село Толокунь, що на Вишгородщині, відзначало День народження – 442 роки від дня заснування. Свято збіглося з довгоочікуваним відкриттям сільського будинку культури”, – розповів Ярослав Москаленко.
За словами народного депутата, знадобилося три роки, щоб в Толокунському клубі створити належні умови місцевим жителям для комфортного проведення святкових заходів.
“В планах – відкриття гуртків для дітей, щоб вони мали можливість розвивати свої таланти та здібності. І я впевнений, що все заплановане обов’язково буде реалізовано завдяки сільському голові Наталії Кальченко. Саме з її звернення до мене й розпочалася робота над капітальним оновленням осередку культури в Толокуні. Спільними зусиллями влади та громади ми маємо хороший здобуток не лише села, а й Вишгородського району”, – говорить він.
Також він зазначив, що такі святкові події вкрай важливі для мешканців, адже село завжди було серцем України і його колискою. Будівництво та ремонти об’єктів культури – це ще й важливий крок для піднесення національної культури.
Так, Толокунь – одне із наймальовничіших сіл Вишгородщини. Його фантастичні краєвиди стали незамінними майданчиками для кінематографічних кінокомпаній, які випустили на телеекрани чимало серіалів відзнятих саме на Толокунських просторах.
Нагадуємо, народний депутат Ярослав Москаленко звернувся до Президента Володимира Зеленського та Прем'єр-міністра Володимира Гройсмана з проханням звернути увагу на критичну ситуацію на Чорнобильській АЕС і призначити конкурс на заміщення посади гендиректора ЧАЕС.
Читайте: Нардеп Москаленко закликав Зеленського і Гройсмана призначити конкурс на керівника ЧАЕС
Фото: соцмережі
КиевVласть
Кандидат в депутати Верховної Ради від 97 одномандатного виборчого округу, “свободівець” Анатолій Фатєєв (на фото) до війни був простим інженером технічного нагляду у Броварах. Коли почалася війна, пішов на фронт, де втратив обидві ноги. Повернувшись, зрозумів, що боротьба за країну точиться не тільки на сході, а й кожного дня на мирній землі, особливо напередодні виборів до Парламенту.
KV: Розкажіть про себе і про те, як опинилися в "Свободі".
Анатолій Фатєєв: Я народився в Казахстані, а коли мені було 8 років, батьки переїхали в Молдавію, де я жив до 30 років. У 1992 переїхав до України, в тодішній Дніпродзержинськ (нині Кам'янське) Дніпропетровської області. У мене було радянське минуле. В юнацтві був, можна сказати, бунтарем: ловив радіо ВВС і “Голос Америки”, слухав рок-музику, читав книги дисидентів. Все це сформувало в мені критичне ставлення до комунізму і марксизму-ленінізму, і спочатку я став ліберальним демократом, а згодом переконався, що демократія не допрацьовує, тому що Україна політично дуже молода, тут ще не сформована політичне середовище.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Я придивлявся, стежив, читав різну пресу. У 2010 році почув про "Свободу", почав виписувати і читати їх часопис, вивчати їх програму, і поступово зрозумів, що цей напрямок для мене більш ідеологічно витриманий, оскільки він чіткий, цілеспрямований, це єдині державники з розумінням напрямки розвитку країни. Їх висловлювання мені здавалися іноді радикальними, але у них є стрижень – на відміну від інших, які пристосовуються до існуючої ситуації постійно.
Я пройшов Майдан, війну, а після війни вже чітко зрозумів, що "Свобода" – це єдиний напрямок, в якому я можу далі воювати за свою країну. Пам'ятаю, як знайшов місцевий осередок партії, прийшов на милицях, кажу "Хлопці, прийміть мене. Я хоч і з інвалідністю, але чим зможу – тим готовий допомогти".
Для мене війна рано закінчилася – я пробув на фронті два місяці і вибув з лав. Але для себе за час реабілітації я подумав і вирішив, що раз я вижив, раз Бог зберіг мені життя, значить, я повинен робити щось хороше – в тому числі в політичному плані. Тут теж йде війна, тут теж є "сєпар". А перемога в цій війні буде тільки тоді, коли є чітко організована сила. На фронті і в армії адже як: є батальйон, штаб, служби забезпечення. І в політичному житті будь-яка партія – той же батальйон, структура, що діє на тій чи іншій ділянці фронту. Для мене "Свобода" – це мій батальйон. А програма "Свободи" – це моя програма.
Мопед, який Анатолію подарували волонтери. Фото – KV
KV: Чому вирішили піти в народні депутати?
Анатолій Фатєєв: Перше, що сподвигло – підтримка товаришів з місцевого осередку партії. Вони мене наштовхнули на думку: “Ти людина чесна, принципова, гідний того, щоб піти спробувати захистити нашу країну на цьому напрямку. Тебе поважають місцеві, ти не зрадиш”. Наші хлопці повірили в мене. І я подумав: якщо не я піду – піде хтось інший, налаштований проти України. І я можу перед Богом сміливо сказати, що я не зраджу і піду до кінця.
KV: Чому 97-й округ? Які тут є проблеми?
Анатолій Фатєєв: Я живу тут, у мене тут діти, онуки, друзі, знайомі, мене тут знають люди. Я займаюся тут громадською діяльністю, я член координаційної ради АТО, мене знають всі АТОшники. Мене багато хто знає і тому багато мені вірять.
Тут проблеми ті ж, що і у всієї країни, загальні, і я, як майбутній нардеп, повинен вирішувати спільні проблеми, які також стосуються міст. Люди запитують у мене прямо, чи можу я підняти пенсію або відремонтувати дорогу. Я можу допомогти створювати на законодавчому рівні механізми, щоб ці проблеми не замовчувалися і вирішувалися якомога скоріше. Оскільки парламент контролює держбюджет, моя задача також – проконтролювати, щоб його не дерибанили.
Читайте: Они хотят в парламент-2019: 97 избирательный округ Киевщины (Березань, Бровары, Барышевский район и часть Броварского района)
Мені люди говорили в очі: “а кого вибирати, якщо всі йдуть туди дорватися до корита?” Мені боляче таке чути, та я відповідав: я не для того йшов на майдан, на війну, щоб дорватися до корита, і в депутати я тим більше не для того йду. Я людина самодостатня, у мене все необхідне є, більшого не потрібно: квартира від держави, мопед, який подарували волонтери, любляча сім'я, друзі. Вони і країна – на першому місці для мене. Матеріальне для мене на другому плані. Та й батьки виховали мене чесною людиною, до того ж.
Я не розумію, навіщо мені ці мільйони могли б бути потрібні. Я був за кордоном, бачив, як живуть люди, пройшов через це, для них гроші теж не на першому місці. Наші люди ще не пройшли цей шлях.
KV: Чому вирішили піти на війну?
Анатолій Фатєєв: Я мужик, я був вихований так: коли для країни настають важкі часи, її потрібно захищати. Це було питання честі і совісті, і совість сказала, що потрібно йти на захист держави. І я розумів, що якщо я не піду на схід, на війну, війна прийде сюди, до дітей і онуків. Я пішов туди перемагати і відтіснити, викинути московських найманців.
Там, до речі, дуже сильна пропаганда: я впевнений, що якби мене так промивали телевізором, з якого ведуть мовлення про “укропів” і фашистів, із мене теж би за рік зробили “сєпара” і українофоба (сміється). Дуже сильне зомбування.
KV: Ви підтримуєте контакт з бійцями АТО. З якими проблемами вони стикаються нині?
Анатолій Фатєєв: Перш за все, з тим, що там, на війні, всі чітко і ясно: ми прикриваємо один одному спину, там один за всіх і всі за одного; а тут вони грузнуть в побуті, матеріальних і життєвих питаннях, колишнє братство розпадається. В нашій ГО було близько 70 ідейних, готових до всього бійців – зараз залишилося від сили 20, при тому, що всього в ній налічується 172 людини. Бойовий дух спадає нанівець. Мені простіше, у мене є запобіжник – ноги. Вони щодня і щоночі мені нагадує – війна не закінчилася. Не будемо перешкоджати, буде мовчазне потурання народу – країну у нас відіжмуть. Я б теж "втомився від війни", але мені ноги не дають забути про те, що я повинен продовжувати боротися.
У 2014-2015 році стрижень серед бійців був міцний, зараз же більшість добровольців в сум'ятті, у їхніх рядах роздробленість.
KV: А як щодо рівня державної підтримки для бійців АТО, в тому числі які отримали поранення?
Анатолій Фатєєв: Вона відчувається; мені протези допомогла придбати держава, мені надали квартиру. Так, дружина бігала рік, щоб її вибити, але державна підтримка бійців, які отримали поранення і в т.ч. тих, хто отримав інвалідність, є і працює. Утім, багато бюрократичних перешкод. Але я розумію, що вони працюють як фільтр, тому що інакше до "корита соціальної забезпеченості" полізе багато тих, хто видає себе за таких, що ніби воювали на сході – а їх вже досить багато.
Бюрократичну машину можна оптимізувати, це так – як мінімум, не пускати цю справу на самоплив. Ми щомісяця збираємося на координаційній раді з хлопцями і вони виносять питання про лікування, тому що прийдеш туди або сюди – отримуєш відмову з якоїсь причини. Ми звертаємося до місцевої влади, і що можна вирішити на місцевому рівні – потихеньку, але зусиллям обох сторін вирішується. Якщо питаннями займатися, просувати їх, нагадувати владі про них – справа рухається з місця. Наприклад, завдяки депутатам-”свободівцям” ми переконали місцеву владу дати добровольцям-фронтовикам статус УБД (учасників бойових дій). Це питання вирішується помісцево, але воно не вирішене на державному рівні. Це один з напрямків моєї роботи, тому що я сам пішов добровільно і багато таких же добровольців знаю.
KV: Який ваш першочерговий пріоритет?
Анатолій Фатєєв: На даний момент я бачу реванш промосковських сил, і в першу чергу для мене важливо зупинити його і відстояти всі досягнення Революції Гідності. Вони не були розвинені при владі Порошенко, а нині треба хоча б зберегти напрацювання і напрямок нашої країни як такої, що поважає себе і своїх громадян. Потрібно на законодавчому рівні впроваджувати виховання молодих людей з ранніх років в дусі патріотизму та любові до Батьківщини. "Україна понад усе" – гасло, який повинен стати загальним для всіх. Людей, що народилися в Союзі, перевиховати складно, тому потрібно звернути увагу на молодь.
Потрібно створювати економічно сильну державу, починаючи з нижніх рівнів. Прогресивна податкова система: малі податки для малого та середнього бізнесу, великі – для великого. Спростити схему розвитку бізнесу. Податкові пільги. А олігархам, монополістам потрібно створити на державному рівні створити, навпаки, невигідні умови. Створимо умови для конкурентного середовища – зможемо почати розвиватися. У нас монополіст завищує ціни – на товари, які в Європі можуть коштувати дешевше. Взяти той же НКРЕКП: підвищують ціни на електроенергію, газ, граючи в ворота Ахметова та Фірташа. Тарифи повинні бути адекватні і порівняти з рівнем зарплат і пенсій, щоб людина, яка отримує навіть мінімум, мав гроші на проживання після оплати комунальних послуг. А для цього потрібен державний контроль.
KV: Чому люди повинні голосувати за націоналістів?
Анатолій Фатєєв: Ніхто не зможе поставити потужний щит проти реваншизму, крім "Свободи": це єдина вольова партія, якій це під силу. Я не вірю, що молоді команди, що створюються штучно, зможуть протидіяти цьому реваншу. Я бачу перебіжчиків: побачили, як у однієї політсили рейтинги вскочили – і метнулися туди, всунув. У Парламенті потрібна сила, у якої буде чітка, принципова позиція.
KV: Чи потрібні Україні Євросоюз і НАТО?
Анатолій Фатєєв: Звичайно, тому що глянемо правді в очі: ми зараз слабкі, ніби мале дитя, тільки народилися, плюс зараз Україна розхитують зсередини. Ми повинні побудувати сильну країну, так, але до того моменту нам треба рухатися в бік країн Європи, НАТО, тому що це щит, під яким можна сховатися до тих пір, що ми міцніємо. Жодна з країн Європи самостійно не вистоїть проти Росії, але разом вони – сила. Але для того, щоб до них потрапити – а це непросто – потрібно прийняти європейські умови, і я можу сказати: вони кращі, прогресивніші. Як простий інженер-будівельник за фахом, наведу приклад: ми відносно недавно перейшли від радянських на нові державні будівельні норми, наблизивши до європейських, і порівняйте новозбудовані будівлі з хрущовками. Різниця очевидна. І так потрібно переходити всюди – а після переходу закріпити результат і розвивати. У нас дуже багато сфер, де ми можемо вирватися вперед, але ці сфери в занепаді: літакобудування, вертольотобудування. Українець Сікорський винайшов вертоліт, але в Україні вертольоти практично і не будуються, поки все навколо користуються його напрацюваннями та розвивають їх. Нам не можна відставати, світ і так пішов далеко вперед.
KV: Чи продовжують "свободівці" їздити на фронт і передавати солдатам речі першої необхідності і медикаменти?
Анатолій Фатєєв: У порівнянні з 2014-2015 роками стали рідше бувати на передовій. Цьому є пояснення: у свободівців теж знизився рівень життя, ми менше збираємо допомоги, ніж раніше. Серед нас немає олігархів або просто заможних. Пересилаємо гроші, купуємо щось, але чесно – все складніше фінансово, збідніли. Населення теж зараз допомагає менше. У нас є в “Свободі” Льоня Забара, він їздить на фронт і передає зібрану допомогу. Ось як виходить: раніше волонтери АТОшникам допомогу збирали, тепер АТОшники стоять в наметах, збирають допомогу і везуть волонтерам.
Та й волонтери багато втомилися, теж можна зрозуміти. Плюс, рівень патріотизму впав, немає у людей такого ж сильного пориву допомагати бійцям, як раніше.
Багато українців зараз працює за кордоном – очевидно, тому, що там вони можуть заробляти більше. Чи можливо їх повернути сюди і що для цього потрібно зробити?
Для того, щоб повернути українців з-за кордону, потрібно хоча б умовно наблизити рівень наших зарплат до європейських, тому що ми розуміємо: рівень Німеччини і Франції для нас поки недосяжний. Це не можна зробити одним помахом. Але ми можемо на державному рівні допомогти працівникам вкладати зароблені гроші в свою справу тут. Вони навчилися там працювати, вони знають, як займатися своєю справою, але вони сюди не хочуть, тому що тут чиновники, пожежники, поліцейські, все кришують, всім на лапу дай. Потрібно прибрати цю складову, а також надати їм, в залежності від обраної галузі і відповідно терміну окупності, певні пільгові канікули – від року до п'яти. Держава може надати допомогу на цьому рівні. Їм потрібно дати зрозуміти, що тут теж можна заробити.
Туди ж їдуть кращі. Мені далеко за прикладом ходити не треба: я знаю двох дівчаток-волонтерок, працьовиті, патріотки – але тут їм нічого не світило, вони тут не потрібні. І вони поїхали в Польщу. У нас створюються штучні умови, щоб ми були бідними і не мали змоги розвиватися. А у нас є всі задатки, щоб бігти попереду.
KV: Говорячи про війну на сході, як її закінчити – зброєю або дипломатією?
Анатолій Фатєєв: Обидва напрямки. Я б ще додав економіку, тому що без розвиненої економіки в країні не буде сильної, боєздатної армії, високотехнологічної зброї. І ще важлива наявність патріотичного виховання.Читайте:
95 округ має три основні проблеми, – кандидат Олександр Кириченко
Чому Біла Церква має голосувати за націоналістів, – кандидат Вадим Кошель
Фото: коллаж KVКиевVласть
З заступником головного лікаря Київського опікового центру, відомим медиком-волонтером, Вікторією Крамаренко, ми зустрілися в затишному ірпінському кафе. Лише ввечері у неї вивільнився час для бесіди. Збиралися говорити про екологічні проблеми Приірпіння, але розмова досить швидко вийшла на більш високий рівень — безпека людей у всіх її проявах, роль держави в її забезпеченні та плани самої Вікторії, спрямовані на їх вирішення.
KV: Вікторіє, вже п’ять років поспіль ви активно займаєтесь волонтерською діяльністю. Позаду тисячі кілометрів доріг, охоплених війною, шість великих експедицій у складі Першого добровольчого мобільного шпиталю ім. М. Пирогова, тонни гуманітарних медичних вантажів для військових та цивільного населення, тисячі медичних оглядів.
Вікторія Крамаренко: Саме волонтерська діяльність наочно показала наскільки держава неспроможна до активних дій. Та і взагалі будь-яких дій. Пам’ятаєте 14-ий рік? Там, де держава давала задній хід, піднімалися добровольці, приймаючи на себе удари, беручи тягар економічних і соціальних проблем. Час плине, та змінилося небагато. Але стало зрозумілим одне. Створити нову, успішну країну лише волонтерськими зусиллями неможливо. Це потрібно робити на системному рівні.
KV: Яка, на ваш погляд, найбільша проблема країни?
Вікторія Крамаренко: Знаєте, я могла б відповісти: “Професіоналізм і порядність!”. Але це було би дуже просто, хоч це і правда. Для мене найвищою цінністю завжди були людська гідність та людське життя. Навіть так – здоров’я! “Здоров’я громади — це найбільша цінність, яку може мати будь-яка держава!”, – говорив один з найвидатніших не політиків, а саме державних діячів, Уїнстон Черчіль.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Я б уточнила, що мова йде не тільки про фізичне здоров'я, а емоційне, соціальне. Страхи захопили українців. Відсутність впевненості не просто у завтрашньому дні – у сьогоднішньому теж. Останні роки багато говорять про цей фактор з воєнної чи криміногенної точки зору. І це зрозуміло для країни, що веде війну.
Але все не закінчується проблемою війни. Жебрацькі зарплати і пенсії, незрозумілі тарифи на ЖКХ, відсутність роботи, корумпованість влади – все це викликає відчуття невпевненості.
Знаєте, яке головне завдання держави у всіх цивілізованих країнах?
KV: Яке, на ваш погляд?
Вікторія Крамаренко: Забезпечити людям впевненість у їх сьогодні і завтра! А ось наша держава з цим не справляється. Ми можемо скільки завгодно говорити про шлях на Захід, але поки ми не вирішимо цю проблему – на Заході ми нікому не потрібні.
KV: Мабуть, ви праві. Але давайте повернемось на нашу землю. До того, що стосується жителів Ірпеня, Приірпіння та мабуть всіх районів, що наближені до Києва.
Вікторія Крамаренко: Я дуже добре знаю цей регіон, весь Києво-Святошинський район Київської області. Тут працює наш фонд.
KV: Якщо не заперечуєте, про фонд поговоримо трохи пізніше.
Вікторія Крамаренко: Домовились (посміхається). Ірпінь – це моє рідне місто, тут жили мої пращури, зараз мешкають мої батьки, тут я виросла, гуляючи Чорним лісом. Що ми бачимо зараз? Щільні міські забудови багатоповерхівок, що з’являються всупереч будь-яким нормам містобудування в такій специфічній місцевості як Приірпіння.
Справа в тому, що основа грунтів у нас — це торф'яники. Мій дід після війни відновлював торфозаготівельний завод. Тут його багато хто пам'ятає.
Вже на той час довготривала заготівля торфів призвела до утворення великих піщаних галявин, якими просто гуляв вітер. Тому було прийнято рішення про масове насадження лісів — дубів та сосен. Саме ці насадження з часом сприяли формуванню родючих ґрунтів.
Але треба пам'ятати, що торфові поклади залишилися, і вони мають здатність до легкого загоряння. Часто це відбувається глибоко під поверхнею землі, створюються тліючі пустоти. І ось на таких складних з геологічної точки зору територіях ведеться активна висотна забудова.
KV: Чи є вони законними?
Вікторія Крамаренко: Так, вони часто є незаконними та неузгодженими з громадою. Провали цілих земельних ділянок вже мали місце. Що буде якщо в такій зоні побудувати багатоповерхівку? Хто буде за це відповідати? Місцева влада? Забудовники?
Дедалі все більш гострим стає питання води. Висушування заболочених місцин для забудови призвело до того, що вода пішла у нижні геологічні пласти. Буває, спостерігаємо картину, коли могутні сосни просто на очах гинуть від нестачі вологи, а в глибоких колодязях у приватному секторі просто пропадає вода. Цього раніше ніколи не було. І це – небезпека для людей.
KV: З чим пов’язані усі ці проблеми?
Вікторія Крамаренко: Це проблема системних порушень, якими зловживають забудовники. Згідно з Конституцією природні ресурси належать народу, але реально громада повністю позбавлена впливу на ці процеси. Це проблеми всього столичного регіону, де забудови йдуть без будь-якого урахування соціальних аспектів.
Механізм – плати гроші, отримуй землю, будуй що завгодно – працює всюди. А школи, дитячі садки, поліклініки, медичні амбулаторії?! Подібні питання в повному обсязі не вирішиш на місцевому рівні. Завжди знайдеться чиновник місцевого штибу, який за хабар заплющить очі на те, що в його місті, чи селищі недостатньо місць у школі чи дитячому садочку. Хай батьки, що купили тут квартиру, самі опікуються цією проблемою. На жаль, це твориться практично всюди.
KV: Так, це відома проблема. Але при чому тут безпека? Незручності – розумію.
Вікторія Крамаренко: Добре. Електроенергетика і водопостачання. Воно тісно пов'язане з енергетичною проблемою регіону. Повертаємося до хаотичної, масової і дуже швидкої забудови, що прискорилась після початку війни на сході у зв'язку з великим напливом переселенців з тих районів. Це призвело до нестачі енергетичних потужностей, що не були на це розраховані. В результаті зараз ми маємо віяльні відключення від енергопостачання, як у 90-і роки. Одночасно припиняється подача води. А якщо щось станеться, якась екстремальна ситуація?
Я взагалі не чула навіть про наміри влади щодо створення стратегічних запасів води чи систем бомбосховищ у місцях щільної забудови, наприклад, задля зниження ризиків при техногенній катастрофі. Ми вже пережили Чорнобильську катастрофу, але ми як і раніше не готові до злагоджених дій при масштабних аваріях чи природних катаклізмах. А це дуже важливо.
Країна веде війну. І чи не щодня “мінуються” київські лікарні та станції метро. А якщо колись мінування дійсно станеться? Система територіальної оборони так і не запрацювала належним чином. Хтось займається тренінгом людей на випадок надзвичайної ситуації? Знаєте, наприклад у Каліфорнії постійно проводяться тренінги на випадок землетрусу. Про Ізраїль я просто мовчу. А у нас? Це неприпустимі речі.
KV: Але росту міської агломерації, тим більше збільшенню столичного регіону важко протидіяти.
Вікторія Крамаренко: Урбанізація — це, звичайно, закономірний процес, але її треба проводити з розумом. І головне — розвиток соціальної сфери, яка залишилась старою, не розрахованою на велику кількість населення. Щільна забудова міст та містечок навколо них створюють колапс житлово-комунальної сфери: перевантажені тепло та електромережі, каналізаційні системи, транспортний колапс на дорогах унеможливлює надання невідкладної швидкої допомоги. У разі надзвичайної ситуації під‘їзди до багатоповерхівок пожежних машин, швидких та додаткових транспортних засобів для евакуації людей – заблоковані. За 20 хвилин полум'я обійме всю будову. Тому пожежні машини повинні почати пожежогасіння вже за 3-5 хвилин. Чи можливо це? Чи здатні люди поводити себе адекватно у подібних ситуаціях чи проводяться відповідні тренування?
І знову – школи, дитячі садки. Населення міст та містечок зростає у рази, а чи часто ви чуєте про відкриття нових доступних шкіл чи дитячих садків?!
KV: Так, не часто. Це більш ніж питання для регіону.
Вікторія Крамаренко: У тому і річ. Додам. Є питання щодо безпеки на дитячих майданчиках, які будують часто без сертифікатів безпеки, і безпечні умови на них ніхто не може гарантувати. Адже є багато випадків травмування дітей на таких майданчиках. Ніяких контролюючих чи сертификаційних функцій держава в цій сфері не виконує.
І знову це проблема, яке має вирішуватися на законодавчому рівні.
Далі. Система освіти, частково зплагійована із зарубіжних стандартів, залишається з присмаком радянщини, недолугою і такою, що не сприяє розвитку особистості дитини. Доступні, розвиваючі дитячі таланти заклади, – недосяжна мрія для батьків. Величезна проблема – інклюзивна освіта дітей з особливими потребами.
KV: Ця тема вам особливо близька, адже ваш БФ “Крила перемоги” вже не перший рік опікується такими дітьми Києво-Святошинського району. Як ви дійшли до цієї думки?
Вікторія Крамаренко: Колись давно моя сім'я активно спілкувалася з дитиною з особливими потребами та її мамою. Так от, після того, як ця дитина захворіла, то практично опинилася за зачиненими дверима, ізольованою від світу. І школа практично викреслила її з життя, їм було так легше, зручніше.
Це величезна проблема нашого суспільства, яке не готово сприймати таких людей, не готове йти на контакт з ними. Ми в своїй Веселковій кімнаті в Коцюбинському створили осередок для спілкування таких дітей та їх мам. У невеличкому Коцюбинському мешкає 45 таких діток. Це дітки з ДЦП, аутисти, “сонячні дітки”. Для мене цей напрямок дуже важливий і я впевнена, що його потрібно розвинути на всю країну.
KV: Зараз ви балотуєтесь кандидатом у депутати Верховної Ради по 95 виборчому округу. Поспілкувавшись з вами я, здається, зрозумів, чому ви це робите. В якому комітеті бачите свою роботу найбільш корисною?
Вікторія Крамаренко: Звісно, в комітеті з питань охорони здоров’я.
KV: А скажіть чесно, вірите у перемогу на виборах, адже вам протистоять великі гроші.
Вікторія Крамаренко: Знаєте, скажу так. Головною проблемою моїх конкурентів є не я, а їх особисте минуле. З моїм минулим – все гаразд. Тому і у майбутньому має бути все добре!
Фото надане прес-службоюКиевVласть
Васильківщину та Обухівщину, які складають 94-й виборчий округ, вже давно прозвали одними з найбільш проблемних регіонів. Тут, за 30 кілометрів від Києва, у 21-му столітті люди живуть тими самими проблемами, що і в Середньовіччі!
Регулярні відключення водопостачання, нескінченні аварії водопроводу та каналізації, які ремонтують місяцями. Іржава, погано очищена від стічних відходів вода.
Через постійне цинічне, нахабне та бездумне забруднення річка Стугна перетворилася з найулюбленішого місця для рибалки та відпочинку на бридкий отруйний розчин.
Щодо стану доріг місцеві жителі кажуть: “Доріг у нас нема, є напрямки”. І це не дивно. Бо якщо центральні, які ведуть на Київ, ще час від часу ремонтують, здебільшого під вибори, то міждворові та міжквартальні не бачили ремонту по 10-15 років! В занедбаних будинках течуть дахи, від цього “зацвітають” і руйнуються стіни, ліфти (там де вони взагалі є).Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Молодь масово їде до великих міст на заробітки, бо не вистачає робочих місць. Покинуті напризволяще старі люди, яким швидку медичну допомогу доводиться чекати годинами…
І при всьому цьому 94-й округ з невідомої причини став улюбленим для політиків-гастролерів, які приїздять балотуватися сюди кожного сезону. Лише цього року від цього округу на парламентські вибори подається 41 кандидат! І абсолютна більшість з них – не місцеві. Чому так відбувається? Може тому, що 94-й округ недарма називають головним “розсадником” корупції та фальсифікацій в усій Київській області? Саме цей район став слабкою місциною, через яку до влади регулярно намагаються просунутись численні “ходоки”.
Так все і відбувалося у Василькові та Обухові останні 28 років. Та, схоже, терпець місцевих виборців урвався і вони вперше висунули свого власного кандидата, який жодного дня досі не був у політиці, проте не це є його головною відмінністю від решти депутатів. З усіх претендентів він єдиний – місцевий!
Тридцятидворічний юрист, правозахисник та економіст Сергій Дронов одразу заявив: “Я йду до Верховної Ради і прошу Вас підтримати мене! Готовий слухати і діяти! Я вирішив балотуватися у рідному 94-ому окрузі, тому що відчуваю відповідальність і впевнений, що здатний ефективно діяти”.
Дронов народився і виріс у Василькові. І попри те, що зробив успішну кар’єру юриста і менеджера у Києві, не покинув рідного міста, а живе там досі разом із дружиною та донькою, і їхати не збирається: “З цією землею пов’язую своє майбутнє і майбутнє моїх дітей. Я знаю і відчуваю на собі кожен біль цього краю. Тому понад усе хочу зробити його – щасливішим! Мене передусім цікавить добробут цього округу. І так, децентралізація відбувається, але і досі всі ключові рішення, які необхідні для розвитку регіону, приймаються в Києві. Саме зараз, коли після президентських виборів стару систему було зламано, ми отримали реальний шанс на зміни. Але без оновлення Верховної Ради все це не матиме жодного сенсу. Рада потребує нових облич, кваліфікованих спеціалістів, яким будуть небайдужі округи, які вони представляють. Я маю для цього десятирічний досвід роботи юристом, правозахисником. Працював в органах МВС, де займався протидією корупції. Маю цілий ряд наукових праць, опублікованих у наукових виданнях у галузі права. Працюю над дисертацією. Також маю кваліфікацію економіста, досвід роботи на великому бюджетоутворюючому підприємстві. А головне – щире бажання!”.
Тож не дивно, що і у своїй програмі новоспечений кандидат говорить саме про те, що насправді болить мешканцям його округу.
“Впевнений, що можу принести користь своїй Батьківщині як депутат Верховної Ради України. І матиму високу честь відстоювати та захищати інтереси мешканців Васильківщини та Обухівщини”.
Здавалося б, молодий чоловік, який не був у політиці жодного дня, проти чотирьох десятків зубастих корупціонерів, рекламні кампанії яких оплачують олігархи… Але це перший в історії краю кандидат, який одразу ж отримав шалену підтримку рідного міста та всього округу.
Очевидно, причина в тому, що навіть ще не обравшись, Дронов почав не з обіцянок, а з реальних дій!
Щодня він проводить щонайменше по три зустрічі з місцевими жителями. І не тільки уважно вислуховує, а й одразу бере в роботу справи, з якими може допомогти просто зараз, як юрист, ще не маючи повноважень депутата.
Серед справ, з якими ідуть по допомогу до Дронова, і питання з постачанням газу, і приведення до ладу занедбаного стадіону, і дитячі спортивні майданчики, які обіцяли добудувати роками, звісно ж ціла купа проблем ЖКГ, про які до чиновників люди не докричалися.
За якийсь тиждень слава про те, як молодий юрист і кандидат допомагає людям, облетіла весь Васильків.
Зараз звернення від громадян він приймає не тільки особисто, а і до спеціального кол-центру за телефоном: +380674448182. Охочих приєднатися або звернутися по допомогу так багато, що 4 липня Сергій Дронов відкриває приймальню за адресою: м. Васильків, вул. Шевченка, 17а, біля готелю “Ярославна”.
Ірина Лебєдєва, журналіст
КиевVласть
Найбільшу кількість постанов винесено у Деснянському (1214) та Дніпровському (1106) районах столиці.
Введенням змін до законодавства у сфері захисту прав дітей на належне утримання спрощено порядок встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.
Такі заборони чекають на всіх боржників, які не платять аліменти більше чотирьох місяців. Так, відповідно до пункту 1 частини дев’ятої статті 71 Закону України № 1404-VIII, за наявності заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець виносить вмотивовану постанову, якою встановлює тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Які дані має містити постанова державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за кордон?
Постанова має містити наступні реквізити:
- номер виконавчого провадження;
- вступну частину з зазначенням назви постанови, дати її видачі та місця винесення;
- найменування органу державної виконавчої служби, прізвища, імені та по батькові державного виконавця, який виніс постанову;
- назви виконавчого документа, коли та ким виданий, регулятивної частини документа;
- мотивувальну частину з зазначенням мотивів, із яких виконавець прийняв відповідне рішення (у даному випадку підставою для винесення вказаної постанови є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців), і посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову;
- резолютивну частину з зазначенням прийнятого виконавцем рішення; строку і порядку оскарження постанови.
Нагадаю, що з 1 липня 2019 року збільшився розмір прожиткового мінімуму. У зв'язку з цим зросли і суми аліментів, розмір яких прив'язаний до прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
Таким чином, з 1 липня аліменти складають:
1) мінімальний розмір аліментів (50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) для дітей віком:
- до 6 років – 849,50 грн;
- від 6 до 18 років – 1059 грн.
2) мінімальний рекомендований розмір аліментів (1 прожитковий мінімум на дитину відповідного віку) для дітей віком:
- до 6 років – 1699 грн;
- від 6 до 18 років – 2118 грн.
3) максимальний розмір аліментів (10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку) для дітей віком:
- до 6 років – 16990 грн;
- від 6 до 18 років – 21180 грн.
Також відповідно до статті 181 Сімейного кодексу України, якщо місце проживання чи перебування батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину, дитині призначається тимчасова державна допомога з урахуванням матеріального стану сім’ї, в якій виховується дитина.
Не забувайте про власних дітей, піклуйтесь та дбайте про їхній добробут.
Читайте:
Захист прав дітей має стати справою честі для кожного
Небезпечні маршрутки
Інформація про харчові продукти стала доступнішою
Державна реєстрація смерті
Авто з-за кордону. Всі деталі розмитнення
Сів за кермо напідпитку – плати!
Робота понаднормово: які права мають українці
Афери в режимі онлайн. Як не натрапити на віртуального шахрая
Життя на колії. Чи можна бути впевненим у своїй безпеці під час подорожі залізничним транспортом
Радники у домашніх конфліктах
Станіслав Куценко, експерт-юрист, начальник Головного територіального управління юстиції у м. Києві
КиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0005
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 04:14:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 3
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 04:14:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri, articles.text AS text, users.avatar AS image, CONCAT(users.first_name, " ", users.last_name) as author_name, users.id as author_id, users.bio as bio
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
LEFT JOIN `users` ON `users`.`id` = `articles`.`user_id`
WHERE `articles`.`id` IN('145211', '145173', '144225')
ORDER BY `published` DESC
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 04:14:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.6127
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 04:14:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 3220, 10
0.0026
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('79857', '79848', '79840', '79738', '79737', '79686', '79680', '79380', '79167', '79150')
0.6178
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 04:14:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)