11 липня 1941 року розпочалася героїчна оборона Києва від німецько-фашистських загарбників.
Мовчать в боях знищені ДОТи, в них кров’ю захлинулася війна. Бувають безіменними висоти, але всі солдати носять імена!.. Повинні носити, адже до тієї миті, коли смерть торкнулася до нього своїм крилом, у бійця було ім’я й прізвище. Недаремно кажуть: “Хто вистрілить у своє минуле з пістолету, тому майбутнє відгукнеться гарматою”.
Столиця України з самого початку війни стала прифронтовим містом. 22 червня, на світанку, о 3.15 вона зазнала нападу фашистських бомбардувальників – перші бомби впали на Дарницю та Святошино - та всупереч планам гітлерівського командування, місто-герой на Дніпрі відбивало атаки ворога понад 70 днів.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
11 липня 1941-го німецькі війська 6-ї армії Вермахта під командуванням генерала Паулюса підійшли до північно-західної околиці Києва. На підступах до річки Ірпінь, сіл Білогородка, Буча, Ірпінь, Мостище розгорнулися жорстокі бої. Але взяти Київ з наскоку не вдалося. Ворог рушив в обхід, прориваючись до Києва через Фастів і Васильків. 30 липня противник наніс сильний удар силами трьох піхотних дивізій 29 армійського корпусу. Атаку німців повинні були стримувати зведений загін генерал-майора Мотикіна: 147 і 175 стрілецькі дивізії з частинами підсилення, спираючись на ДОТи КіУР, гарнізони яких на даній ділянці фронту складалися з бійців 28-го окремого кулеметного батальйону (опб).
Щоб захистити столицю своєї Батьківщини, 200 тис. киян влилося до лав Червоної Армії, 90 тис. – у народне ополчення і винищувальні батальйони. На заводах і фабриках вироблялася бойова техніка, боєприпаси, ремонтувалася зброя. Загони народного ополчення і винищувальні батальйони брали активну участь у боях. У тилу ворога на Київщині розгорнули боротьбу 20 партизанських загонів.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
У місті було створено 13 винищувальних батальйонів і 19 загонів народного ополчення загальною кількістю 32 805 чоловік. Разом з воїнами Південно-Західного фронту вони в першій половині серпня 1941 р. зуміли зупинити ворожий наступ на Київ.
Стійкість і героїзм киян змусили гітлерівське командування відмовитись від плану швидкого захоплення міста. Втративши понад 100 тис. солдат і офіцерів, німецька армія призупинила наступ. На превеликий жаль, у так званому “Київському котлі” загинуло близько 700 тисяч (за неповними даними, не рахуючи мирного населення) оборонців Києва.
Оборона Києва сковувала дії противника на центральній дільниці радянсько-німецького фронту, Південно-Західний фронт загрожував правому флангу групі армій “Центр”, що рвались до Москви. У цих умовах німецько-фашистське командування нанесло удар по флангу Південно-Західного фронту, глибоко обійшовши його війська з тилу і, поступово захоплюючи один за другим українські міста, 10 вересня розпочали форсування Дніпра.
У ніч на 15 вересня німецькі війська в районі Лохвиці з’єдналися, замкнувши кільце оточення. В оточення в районі Києва потрапили 5-а, 37-а, 26-а, частина 21-ї та 38-ї армій і окремі частини фронтового підпорядкування, штаб і Військова рада Південно-Західного фронту. Тільки 17 вересня Ставка дозволила залишити Київ. 19 вересня, після відходу радянських військ, гітлерівці зайняли Київ.
Катастрофа Південно-Західного фронту стала наслідком некомпетентного керівництва Сталіна і повністю підпорядкованій йому ставки Головнокомандування. Хоча оборона Києва закінчилася трагічно, вона мала велике політичне і віськово-стратегічне значення. Радянські війська більше ніж на два місяці затримали просування гітлерівців на схід, на Лівобережну Україну і Донбас, що дало можливість евакуювати в тил багато людей, підприємств, цінного майна і виграти час для мобілізації сил. Героїчна оборона Києва значною мірою сприяла зриву планів керівництва фашистської Німеччини на швидке захоплення Москви і “блискавичне” завершення війни.
Найбільше оборонялись такі регіони Києва: Святошино, Феофанія. Голосієво, район Конча-Заспи. Та найжорстокіші бої були точилися в Голосієво аж до села Віта-Поштова (особливо на ділянці Юрівка -Гатне-Чабани) та поблизу хутора Мриги .
Київський укріпрайон
Упродовж 1929-1941 років уздовж західного кордону СРСР будувалися укріпрайони. Це смуга місцевості, обладнана системою довготривалих і польових фортифікаційних споруд, підготовлена для тривалої оборони. Укріпрайони будували вздовж кордонів, у глибині радянської території. Цей ланцюг укріплень довжиною 1200 кілометрів називався "Лінією Сталіна”.
Київський укріпрайон (скорочено КиУР) будувався впродовж 1929-1935 років. Він охоплював Київ напівколом, спираючись флангами на р. Дніпро. Його перша смуга проходила на півночі і заході від сіл Бірки і Демидів уздовж правого берега р. Ірпінь (природного протитанкового рубежу) до села Білогородка, потім повертала на південний схід до сіл Тарасівка, Юрівка, Кременище, Мриги. На півдні частина ДОТів була вписана в залишки стародавнього "Змієвого валу".
Загальна протяжність переднього краю Київського укріпрайону — 85 кілометрів, всього було побудовано 250 довготривалих вогневих (огневих) точок (дотів). Вогневі точки об'єднувалися в опорні пункти по 6-15 дотів. Проектна автономність споруд була різна. Одні могли стримувати натиск декілька днів, інші – кілька місяців. Укріпрайон мав свою електростанцію, була загальна система енергопостачання, запаси продовольства.
Вода в ДОТи надходила з артезіанських свердловин. До системи оборони також входила мережа великих і малих водойм. Понижені місцевості системою шлюзів при необхідності затоплювалися чи перетворювалися в болота. Приміром, обстрілявши ворога з флангу, бійці відходять до лісу між мінними полями під прикриття замаскованих вогневих точок. Великі частини можуть спеціально заманюватися під вогонь кількох ДОТів, – у так званий вогневий мішок. Укріпрайон – це система укріплень, залізобетонних і земляних, у комплексі. Якщо у траншеях сидить піхота, у бліндажах захована артилерія, тоді ДОТи мають значеня. А без підтримки ДОТ самостійно може вести бій усього кілька годин... Із близько 250 ДОТів, можна сказати, по-справжньому боролися, брали участь у бойових діях 52-54. Це від Конча-Заспи і не далі залізниці біля Тарасівки та Білогородка й ДОТи на березі р. Ірпінь.
Найкрупнішою і найбільш складною в інженерному плані спорудою КиУР був підземний командний пункт (далі – КП) завглибшки 65 метрів, побудований у Святошино. Цікаво, що за деякими відомостями дослідників, німці за два з гаком роки окупації Києва КП так і не знайшли.
КиУР зустрів перші фашистські бомбардування 22 червня не у найкращому стані; до його гарячкового відновлення заходилися лише на третій день війни. З 30-го червня на будівництво укріплень довкола Києва було виведено понад 50 тис. киян, а у найбільш напружені дні з 3-го по 6-те липня – близько 160 тис. Працювали у тяжких умовах, ночували на місцях робіт, під обстрілом та бомбардуванням. Таким чином було споруджено близько 750 дерево-земляних ДЗОТів, 30 км протитанкових ровів, 10 км ескарпів, встановлено 15 км мінних полів та десятки км колючих загороджень у три ряди, в т.ч. 16 км електрифікованих. Влаштовувались окопи для застарілих танків, непридатних для повноцінної участі у бойових діях. На Ірпені в районі Димерського шосе було споруджено дамбу, яка значно підняла рівень води і затопила річкову долину. Іншими словами, місцевість навколо річки стала непрохідною для німецьких танків.
Необхідно було в найкоротші терміни підготувати польові укріплення, які складалися з 3-х ліній оборони. Перша лінія оборони йшла по р. Ірпінь до села Білогородка, проходила поблизу с. Віта-Поштова, Юрівка, Тарасівка. Гатне. Чабани, Кременище, Круглик, Лісники, Мишоловка, Мриги і впиралася в р. Дніпро. Друга лінія: м. Вишгород – Пуща-Водиця – Біличі – Микільска Борщагівка – Пост-Волинский – Чоколівка – Голосіївський ліс. Третя лінія – околицею міста.
Через неузгодженість дій окремих підрозділів, відсутність оперативного зв’язку, під час підготовки оборони Києва було багато безглуздих жертв. Ось деякі з повідомлень саперів: “29.7 из 2 роты 246 ОСБ в районе ЮРОВКА подорвалось 5 человек. (Тяжело ранены). Место минного поля нигде не зафиксировано и неизвестно кем это минное поле установлено. По данным, требующим проверки, в районе ЮРОВКА минные поля устанавливал 4 участок 77 УНС. Не закончив работы, в связи с новыми формированиями Оборонительного строительства, 4 участок б.77 УНС не сдал минных полей частям обороняющим эту местность. По этому факту ведется расследование.
При заряжании деревянных мин в КиУРЕ было 3 случая взрыва с жертвами, вследствии слабой подготовки личного состава к этим работам.
Установленные деревянные противотанковые мины по образцу ТМД-40 самовзрываются вследствии деформации деревянного корпуса от коробления, что вызывает выдергивание чеки взрывателя. Коробление произошло вследствии высыхания мин после дождя. Втечении 28 и 29.7 было 4 случая самостоятельного взрыва мин ПТМ / в КиУРе”...
— Инженерное управление Юго-Западного фронта; генерал-майор инж. войск Ильин-Миткевич, Инженерная сводка с 27.07.1941 г. по 30.07.1941 г.”
Після першої невдалої спроби взяти Київ 11-13 липня фашистське командування кілька тижнів накопичувало сили і вибирало напрямок для штурму. Київ зазнавав бомбардувань, гарячково йшла евакуація.
30-31 липня під стрімкими ударами ворога, незважаючи на тилові загороджувальні загони НКВС, панічно покинули позиції виснажені й здеморалізовані оборонці сіл Ходосівки й Тарасівки.
1 серпня з ряду розрізнених частин, в т.ч. гарнізону КиУР, почалось формування 37-ї армії під орудою генерал-майора Андрія Власова, що пізніше увійшов в історію як командувач сумнозвісної антирадянської РОА (Русской освободительной армии). Згодом чисельність захисників міста сягнула близько 90 тис. бійців.
Того ж дня німці завдали нового удару на широкій дільниці Білогородка – Юрівка – Ходосівка – Мриги. На 8 серпня фашисти вже вдруге планували провести на Хрещатику парад перемоги. Проте оборона трималась стійко. Вночі у Голосіївському лісі було скинуто ворожий десант, але рота народного ополчення знищила його.
Вранці 3 серпня ворог здійснив потужну артилерійську та повітряну підготовку і завдав удару вздовж Одеського шосе. На 5 серпня першу лінію оборони було прорвано, німці захопили Чабани, Хотів, Віту-Литовську (нині – Чапаївка). Інші села по кілька разів переходили з рук у руки. 6 серпня німецький десант захопив станцію Жуляни, яку вдосвіта наступного дня відбив наш бронепоїзд.
Після війни у деяких громадян побутувала думка, мовляв, українці — зрадники, здали без бою "Матір городів руських" Прорахунки вищих чинів Червоної Армії в перші місяці війни радянськими істориками і політпрацівниками ніби нівелювались, численні жертви — применшувалися або взагалі не згадувалися. "Батько народів" у перші дні війни отримував доповіді про здачу все нових населених пунктів і захоплення німцями величезних за площею територій. Незважаючи ні на чию думку і не вірячи у великі втрати, він вимагав одного — стояти на смерть і відкинути фашистів.
На той час Південно-Західним фронтом командував генерал-полковник Кирпонос – досвідчений воєначальник, вмілі дії якого не призвели в перші місяці війни до оточення військ фронту і здачі Києва. Організована у найкоротші терміни оборона міста розладнала план блискавичної війни, розроблений німецьким командуванням. Київ героїчно бився більше двох місяців. Бійці і командири Київського укріпрайону стояли до останнього. І не їх провина, що, фанатично не бажаючи втратити Київ, Сталін віддав наказ про відведення військ за Дніпро надто пізно. Німецькі танкові частини, зняті з Московського напряму, разом із танковою групою Клейста замкнули кільце навколо частин Південно-Західного фронту. У полоні опинилися сотні тисяч (за деякими даними понад 500 тисяч) військовослужбовців, було залишено величезну кількість техніки і боєприпасів. На Лівобережній Україні практично не залишилося військових формувань, здатних стримати німецький наступ. Такої катастрофи Червона Армія ще не знала. Хто ж винен? Ярлик зрадників був навішений радянською пропагандою (і не скоро знятий) на солдатів і офіцерів, що потрапили у полон.
Перші бої для дотів почались 11 липня 1941 року на західних підступах до міста. З німецькими танками, що наступали по Житомирському шосе, билися ДОТи Центрального опорного пункту (№№ 408, 409, 410, 411, 412). Необхідно відзначити, що в той важкий час на позиціях КиУР знаходилися нечисленні штатні підрозділи укріпрайону (3 кулеметних батальйони) разом з кількома артилерійськими та протитанковими дивізіонами, курсантським артполком, полком НКВС, танковим полком без танків і кількома стрілецькими батальйонами. У другій і третій лінії оборони були розміщені слабко озброєні загони народного ополчення.
На другий день боїв німці перенесли основний удар в район села Білогородка. Танки не змогли подолати затоплену заплаву р. Ірпінь, а мотопіхота була зустрінута вогнем частин КиУР за підтримки Білгородського опорного пункту (№№ 379, 382, 384, 402, 403).
Для боротьби з ДОТами 71-а німецька дивізія задіяла важку артилерію, 1 дивізіон і 1 додаткову батарею (нім. Entgiftungsbatterie) реактивних мінометів Nebelwerfer ), самохідні установки залпового вогню Wurfrahmen-40 з запальними реактивними снарядами, штурмові групи, озброєні вогнеметами, вибухівкою і гранатами, а також штурмові гармати (Stug III). Під сильним вогнем піхота польового заповнення КіУР відступала, кидаючи напризволяще гарнізони ДОТів і ДЗОТів. Таким чином німецькі штурмові групи, використовуючи мертві простори, безкарно підбиралися до ДОТів і закидали їх гранатами та димовими шашками.
5-6 серпня 1941 року німці прорвали першу лінію оборони, і 8 серпня були вже в районі Жулян, Голосіївських висот і Лисої гори. Кадрові частини і ополченці, які постійно поповнювалися, досягли чисельності приблизно 86 тис. Вони могутнім контрнаступом відкинули німців від Києва.
Наші частини почали відходити за хутір Чабани. Місцями виникла паніка. Але радянське командування вжило енергійні заходи до відновлення положення: пошарпані роти і батальйони приводилися в порядок, вводилися резерви, організовувалися контратаки, посилилися дії радянської авіації в районі села Віта-Поштова.
5 серпня 44-а німецька кулеметна дивізія, взявши села Юрівку й Гатне, почала наступ уздовж Дніпра в районі Кременище – Хотів. До кінця дня, незважаючи на знищення 15 ДОТів і ДЗОТів, 3 танків і захоплення 550 полонених і 1 зенітної гармати, 95 пд загрузла в 1-й лінії оборони КіУР. Особливо дошкуляв німцям ДОТ № 186 на околиці Чабанів. Німці змушені були скинути темп наступу, щоб не оголяти фланги. Проте їм вдалося взяти штурмом хутір Чабани і знищити 2-й батальйон 132 танкового полку (танкісти воювали вже без своїх броньованих машин), 147-ї стрілецької дивізії. У цьому жорстокому бою радянські війська зазнали тяжких втрат ( багато вбитих і поранених, близько 200 полонених). Захисники ДОТу № 186 трималися з останніх сил. До тієї миті, поки німці не підігнали впритик до залізобетонної фортеці танк, підвівши його вихлопну трубу до амбразури ДОТу й пустивши чадний газ. Кілька останніх живих захисників довготривалої вогневої точки задихнулися. Але не здалися.
Один з найгероїчніших, котрий не дав помінятися ходу історії, особливо відзначився у обороні Києва – це 106-й ДОТ, що знаходиться на болоті поблизу хутора Мриги. За рахунок природних перешкод, та ще й ліс замінований був, цей ДОТ 6 годин стримував батальйон піхоти. Німці його все-таки взяли, але за цей час наші сили підтяглися. Підійшов загін генерала Матикіна, і з флангу в більш стійке положення стали частини 147-ї дивізії Потєхіна. Коли б не героїчний опір 106-го ДОТу, німці буквально за 5 годин могли бути біля київських мостів".
У 1941-му році маршал Жуков, намагаючись уникнути оточення, пропонував Сталіну залишити столицю України. Вождь не зрозумів командуючого. Жуков відмовився взяти на себе відповідальність за наслідки, і був звільнений за власним бажанням.
Оговтавшись від невдачі у південному секторі, німці 24 серпня досягли північних рубежів КиУР, таким чином, створивши суцільний фронт облоги укріпрайону. Вони неодноразово намагалися переправитися через Ірпінь. Атаки відбивалися дотами 161 окремого кулеметного батальйону і стрілецькими підрозділами в районі сіл Мощун, Гута-Межигірська та інших місцях.
Запеклий опір, що здійснювався 37-ою армією, до складу якої входили всі частини Київського укріпрайону і п'ять стрілецьких дивізій, змусив німецьке командування відтягти частину сил групи армій "Центр" і зробити глибокий обхід КиУР з півночі і півдня. Командувач 2-ою танковою групою генерал Гудеріан — ідеолог німецьких бронетанкових військ, категорично не бажав знімати свої танки з головного московського напряму, але рішення Гітлера направити танки в обхід Києва потрібно було беззастережно виконувати.
В середині вересня німецькі танкові групи з'єднались в районі Лохвиці (Полтавська область), внаслідок чого 4 радянських армії, зокрема 37-а, були оточені. Фашисти почали свій останній наступ на нечисленних захисників міста. Німцям вдалося форсувати на північній ділянці КиУР річку Ірпінь, внаслідок чого наступного дня були захоплені Пуща-Водиця і Вишгород. Наказ Верховного Командування про відведення від Києва військ був відданий вночі 17 вересня 1941 року. Практично ж, війська почали відводити за Дніпро лише 19 вересня – в той час, коли німці вже входили до Києва. Таким чином, героїчна оборона Києва тривала 71 день.
Пошарпані в боях, розчленовані німецькими танками на окремі групи частини Південно-Західного фронту намагалися вирватися з оточення. Без пального було покинуто техніку, закінчувалися боєприпаси. Багатьом із захисників Києва так і не судилося вирватися з Супійських та Трубіжських боліт, а тих, хто не прийняв смерть, чекав довгий німецький полон.
За підрахунками військових істориків тільки під Києвом німці втратили близько 100000 чоловік убитими і пораненими. Тривала і наполеглива оборона Києва зіграла важливу роль у зриві німецького плану "блискавичної війни" і затримала наступ фашистів на Москву.
Відмова здати Київ навряд чи мала під собою ідеологічне чи політичне підґрунтя – пересторогу проти утворення незалежного українського уряду під німецьким протекторатом. Очевидно, Сталін не міг повірити у можливість взяття Києва, як і взагалі не вірив у можливість гітлерівського нападу. Не вірив, що німці зможуть пройти укріпрайон, хоча знав про безславний кінець подібної французької Лінії Мажіно Втім, Київ був приречений державою на страждання і у разі блокади, подібно до Ленінграда. Чи робилось це навмисно? Можливо, як колись казав один дотепник, це було гірше за злочин – це була помилка.
Зі спогадів ополченки Іващенко (Мартиненко) Надії Олексіївни. Записаних юними журналістами “ІТА ЮН-ПРЕС” у 2005 році
"…У 1941 році мені було 17 років. Я працювала на Київській кондитерській фабриці ім. К. Маркса, директором якої був Слобідський Наум Наумович. Я без відриву від виробництва закінчила курси сандружинниць і готувалася вступати до медичного технікуму. 22 червня, в неділю ми збиралися зустрітися з друзями на стадіоні “Динамо”. Але на світанку Київ почали бомбити, а о 12. 00 по радіо прозвучав виступ Молотова із зверненням до радянського народу про те, що фашистська Німеччина почала війну проти Радянського Союзу. Я прийшла у понеділок на фабрику і була взята як сандружинниця на казармений стан. Нас, 10 дівчат, відправили допомагати в госпіталь на Дягтерівській, 1, куди почали привозити поранених солдатів із західних областей України. Поруч із госпіталем було танкове училище, на Дягтярівській 13/15. Усіх курсантів відправили на оборону Києва, а поранених привозили сюди. Ми з дівчатами здавали кров для поранених бійців. А через два тижні нас відправили на укріплення південних рубежів на околицю Києва в район Віти-Поштової, Китаєва, Протасового яру, Голосіївського лісу та Корчуватого. Спочатку ми тримали оборону в районі Лисої гори у складі винищувального батальйону під командуванням директора фабрики Наума Слободського та політрука Марка Котляревського. Крім усього іншого вони займалися евакуацією архівних документів району, евакуацією родин працівників фабрики. На нашій фабриці працювало 5000 людей і половина одразу пішла на оборону Києва.
Мені видали військову форму, санітарну сумку і гвинтівку. Моїм завданням було надавати першу медичну допомогу й слідкувати, де проривалися німецькі танки чи танкетки й швидко доповідати командиру. З нашого боку танків не бачила, тільки танкетки, швидкі такі, а ще – гармати, але не стільки як у німців. Нас постійно перекидали з місця на місце. Копали протитанкові рови, будували ДОТи, ДЗОТи та бліндажі. Керували цими роботами кадрові військові та вояки НКВС.
Поруч з нами оборону Києва тримали робітники заводів “Більшовик” та “Ленінська кузня”, студенти й викладачі університету, педінституту та сільльгоспінституту, багатьох інших підприємств, всі вони вливалися у ополченські батальйони, які вели запеклі бої з німцями. Також тут стояли на смерть солдати усіх національностей з усього Радянського Союзу, і частини НКВС з Києва, які брали участь у боях. Ми були озброєні гірше за німців. Трохи пізніше, коли почали підкидати сили до Києва, то почали з’являлися сильніші частини. Німці обстрілювали нас з мінометів, гармат, літаки ходили бомбити Київ.
У 20-х числах липня у напрямку Мишоловки німці прорвалися до Києва, де ми утримували оборону. Це був район Корчувате-Віта-Поштова-Голосіївський ліс. Тут зав’язався жорстокий бій, в якому брав участь і наш батальйон ополченців. Було дуже багато вбитих і поранених. Я разом з іншими санітарами повзала під кулями і кулеметним вогнем, витягала поранених і надавала допомогу. Було дуже важко і страшно. Це було моє перше бойове хрещення. Коли закінчився бій і німці були відбиті, хто лишився живий з нашого батальйону повертався у штаб, який знаходився по вул. Голосіївській, 177. Я залишилася допомагати нашим пораненим бійцям і командирам. Мене у штабі зарахували вбитою. Коли я повернулася, була і радість і сльози. Через день ми знову зайняли оборону на попередніх позиціях і утримували до кінця, 72 дні. Відходили ми, хто залишився живий, 19-го вересня. Знову опинилися на Лисій горі. Там були порохові склади, які охоронялися, склади знаходилися також біля гори та на сусідній Чорній горі. Поблизу Лисої гори жили люди в сільських будиночках, а на саму гору не дозволяли ходити. 19 вересня, коли надійшов наказ залишити Київ, ми відходили у напрямку Лисої гори до Дніпра, через міст. Навкруги все горіло. Цивільне населення і військові йшли без кінця, не зупиняючись. Ми потрапили у суцільний потік: танки, гармати, кулемети – все оте тягнули кіньми на міст, який називався пішохідний. Він був перед залізничним, оце де зараз побудований міст Патона. Бики були цегляні та бетонні, а настил був дерев’яний. І тільки ми встигли перейти, як його висадили у повітря і усі ті кулемети, підводи, гармати і всі оті люди військові та цивільні пішли у воду. Бо відступали неперервною колоною. Люди кричать і коні іржуть міст весь палає, люди кидаються у воду з мосту. Все горить, це був жах...
Ми відходили до Броварів, німці незважаючи на те що сутеніло нас постійно обстрілювали. Ми примкнули до регулярної армії і йшли з ними. Там уже всі змішалися, але багато було ополченців. Коли стемніло, німці обстрілювали нас вже з лівого берега, бо переправлялися десь в районі Василькова і Обухова. Вони брали нас у кільце, щоб не дати нам відступати. Ми дісталися до Броварів, обійшли його кільцем та під постійним німецьким обстрілом ми відходили до Борисполя. Бориспіль був вже зайнятий, то ми обійшли його охопленого боями та встигли дійти до Борщів... Дійшли до села Борщів і попали у оточення.
Пам’ятник радянським бійцям, що потрапили в оточення у с. Борщів
Тут точилися жорстокі бої і була справжня бійня. Вся земля була покрита убитими і пораненими і залита кров’ю. Там річечка була Трубіж, вона була уся залита кров’ю та переповнена трупами. Йшли бої ,наші намагалися прорватися. Мені доводилося повзати під обстрілом і витягати поранених з палаючих хат, бо німці підпалювали трасуючими кулями хати, в яких знаходилися поранені солдати і жінки з дітьми, і надавати допомогу. Це страхіття повік не забути. Я пам’ятаю все. У нас уже не було чим оборонятися, мої санітарні сумки були порожні. Чим я могла допомогти пораненим? А скрізь лежать люди і кричать: “Сестричко, допоможи!”. Я плачу, що не можу допомогти... Я просила, якщо хтось залишиться у живих, а я буду поранена, щоб мене тоді пристрелили. Наразі неподалік розірвався снаряд і мене відкинуло, і я знепритомніла. Подумали, що я вбита, так мене й залишили. А я була тяжко контужена. Тут же геройськи загинули директор нашої фабрики Наум Слободський і політрук Марк Котляревський. Я ж посеред ночі отямилася і поповзла на городи, до палаючих хат. Дорогою загубила і документи, й сумку – все згоріло. Біля дороги на мене наткнувся німецький патруль й потягли мене в колону полонених і погнали в Дарницький концтабір. Він був у лісі, оточений колючим дротом. Туди всіх зганяли. А селяни з найближчих сіл сходилися та казали, що оце мій брат чи чоловік, то їх ще відпускали. Дивом мені вдалося звідти вибратися. Одна селянка принесла мені піджачок, курточку дала, спідниця у мене була військова така синя та гімнастерка. Вона сказала, що я її донька, випросила мене у вартових. Я дійшла до Дніпра. Труханів острів був спалений, але цивільних людей, які вибиралися з оточення, переправляли човном на правий берег з Труханового острова. Я дійшла до Києва, який був вже зайнятий німцями. На КП у всіх перевіряли документи, а в мене їх не було. Далі вже була інша сторінка – життя в окупованому Києві...”
Шляхами мужності, болю і слави
Кілька років поспіль юні журналісти ІТА “ЮН-ПРЕС” брали участь у молодіжній експедиції “Шляхами героїв”, організованій Київським обласним Центром сприяння розвитку молоді Київщини.
Ми розділилися на дві групи. Одна пішла за маршрутом “Пуща-Водиця – Горенка – Мощун – Романівна — Стоянка — Білогородка”, друга вирушила південною частиною маршруту: Мриги- Конча-Заспа – Хотів – Ходосівка – Гатне – Круглик – Віта Поштова – Юрівка – Тарасівка — Білогородка.
Зустрілися групи через три дні поблизу села Білогородка.
Північна група розпочала свій шлях по ДОТах, які раніше прикривали Варшавську дорогу в районі Гостомельського моста через р. Ірпінь, а також ділянку між селами Горенка і Мощун. Перший зруйнований кулеметний ДОТ № 478 можна побачити приблизно за 400 метрів південніше Гостомеля біля Варшавської траси. Південніше від моста через р. Ірпінь, на пагорбі бовваніє великий чотириамбразурний двоповерховий командно-спостережний дот. У тильній його частині є дві амбразури для прикриття входу в споруду. На другому поверсі розміщувалися кімната для відпочинку гарнізону. На жаль, сьогодні споруда засипана сміттям, битим склом, стіни вкриває шар сажі від вогнищ. У лісі між селами Горенка і Мощун, у непролазних нетрях триамбразурний ДОТ № 502. Він повністю заріс мохом і має екзотичний, навіть таємничий вигляд. На тильній стіні час ще не стер нерозшифроване скорочення "МЮД" і римську цифру "ХVІІ".
Південна частина 1-ї лінії оборони Києва насичена оборонними спорудами КиУР, так, що пройти її всю за відведені 2-3 дні було б нереально. Розпочали подорож від напівзруйнованого ДОТу в Конча-Заспі, поблизу хутора Мриги.
Опорний пункт "Мриги" – це група з 9 ДОТів, розташованих на південних підступах до міста в історичній місцевості Конча-Заспа та навколо хутора Мриги, гарнізони яких входили до складу 5-ї роти 28-го окремого кулеметного батальйону (окб). КП – ДОТ № 107. Гарнізони взаємодіяли зі стрілецькими підрозділами генерала Матикіна, командний пункт якого знаходився в Лисогорському форті.
Це місце – одна з перших впорядкованих ділянок Поясу бойової слави Києва. Створили і доглядають за нею протягом багатьох років пошуковці київського заводу "Радар" (в минулому – "Комуніст") та жителі селища Конча-Заспа. Керівник пошукової групи О.В. Кравченко провів значну роботу по благоустрою оглядових майданчиків, викарбував на стінах ДОТів влучні назви "Непокоренный", "Упорный", "Непреклонный" та інші.
П'ять днів, з 31 липня по 4 серпня, бійці і командири зведеного загону генерала Матикіна та гарнізони ДОТів стримували наступ ворога. Атаки закінчувались рукопашними сутичками. Штурмові групи німців обходили ДОТи і просувались у глиб нашої оборони. ДОТи чинили опір і в оточенні, а гарнізони двох із них – №№ 102 і 103 – підірвали себе, не бажаючи здаватись у полон.
Підтримані вогнем артилерії Дніпровського загону кораблів, матикінці зупинили ворога, а потім і відкинули його. У результаті жорстоких боїв у загоні залишилося не більше 300 бійців і 3 гармати, самого генерала було тяжко поранено. Також успішно діяли війська на суміжних ділянках. В результаті контрнаступу 11-16 серпня 37-а армія відкинула німців за межі першої смуги оборони Києва.
Пройшовши Конча-Заспою, побувавши біля меморіалу із складених солдатських касок, братських могил і каплички з викарбуваними словами великого полководця Олександра Суворова: “Війна не закінчиться до тих пір, доки не буде поховано останнього загиблого солдата”, ми вийшли до села Кременище.
ДОТ під селом Кременище мав номер 131. На відміну від інших вогневих точок, не бетонний, а сталевий. Офіційна версія його участі в обороні Києва така. У серпні 1941-го він відбив всі атаки німців. Чотири доби гітлерівці не могли підійти до нього. Оборону в ДОТі тримали 11 чоловік з 3-й бригади ВДВ під командуванням лейтенанта Василя Якуніна. Здатися вони відмовилися. Німці зрівняли село з землею, підігнали вогнеметні танки і знову запропонували здатися. Знову – відмова. Тоді амбразури почали поливати напалмом, поки ДОТ не розжарився до червоного. Усі захисники ДОТу загинули. Поряд із ДОТом стоїть пам'ятний знак, який увічнює подвиг кулеметників, а в центрі Кременища – могила лейтенанта Якуніна, сержанта Максимова та тринадцяти невідомих воїнів.
ДОТ 131 типу "Б", одна з унікальних споруд Київського укріпрайону, він міг би боротися дуже довго, якби піхота також сиділа в окопах. Снарядами у ньому вибито бронезаслінку однієї з тилових амбразур і навіть пробито товстелезне металеве міжповерхове перекриття. Поруч, у Лісниках, знаходиться не менш героїчний і трагічний ДОТ типу "М2", але доля його оборонців на жаль, невідома.
Ось ми біля ДОТу на околиці села Гатне (там ще зберігся пам’ятник бійцям КиУР). Наступною нашою метою був ДОТ № 138, який на всіх картах пошуковців був зображений як цілий, триамбразурний. Але знайти його було нелегко. Натомість ми натрапили на віддалений ДОТ № 137, повністю зруйнований. Поряд із залишками споруди стоїть пам'ятний знак: "Тут у серпні 1941 року загинули солдати 28-го окремого кулеметного батальйону".
ДОТ № 186, який знаходиться майже в центрі села Чабани на південній околиці Києва, в серпні-вересні чорного від горя й гарі 1941-го мужньо стояв на смерть, тримаючи оборону Києва. До останнього бійця. Оперативне зведення штабу 37-ї армії на 12 серпня 1941 року: “ДОТ 186 знаходиться в оточенні. Йде запеклий бій з противником”. Бої місцевого значення… про них мало згадували, про них мало хто міг потім розповісти. 18 серпня 1941 р. радянським військам знову вдалося відбити у німців хутір Чабани і закріпитися в ДОТі № 186. Оборону цієї вогневої точки героїчно тримали аж до 19 вересня, до того моменту, коли німецькі війська взяли Київ. Захисники ДОТу № 186, бійці 28 окремого кулеметного батальйону капітана Івана Кипоренка, яким вдалося вціліти в “м’ясорубці” Київського укріпрайону, скоріш за все загинули в Баришівському “котлі”. Ні їхні імена, ні їхні долі невідомі.
Понад 70 років героїчна фортеця стояла покинутою й бездоглядною. Починаючи з 60-х років ДОТ використовувався як господарське приміщення. Завдяки цьому в ньому збереглися елементи внутрішнього обладнання, які на сьогоднішній день можна вважати поістині унікальними. Протиштурмові грати , посилені кільцями (таких в київському укріпленому районі) залишилося три; бронезаслонка зразка 1929 року з оглядовими щілинами ( їх теж одиниці залишилися); бронедвері; бронезаслонка зразка 1930 року з унікальною, яка ніде раніше не зустрічалася фахівцям рукояткою овального виду; водяна колонка (ніде більше не збереглася); та головне – частина системи охолодження кулеметів (СОХЛАЖ), яка дивом збереглася. З часом навколо нього виросли багатоповерхівки, а ДОТ, як самотній солдат, тримав оборону, зберігаючи пам'ять і останні крики своїх бійців. Оборону від людського бездушшя, від цинізму й несправедливості, від безпам’ятства.
Нарешті, на честь 69-ї річниці визволення Києва від німецько-фашистських загарбників Міжнародною асоціацією дослідників фортифікації “ЦИТАДЕЛЬ” та Чабанівською селищною радою його було відреставровано. Це третій ДОТ-музей, відкритий силами МАДФ “Цитадель” та селищними громадами Київщини . Ентузіасти будують Пояс бойової слави по рубежах Київського укріпленого району (КиУР) разом з тими, хто не байдужий до нашої історії.
Споруда ДОТу № 127 виявилася однією з наймальовничіших та найзагадковіших в усьому КиУРі. Його збудували в заплаві річки Сіверка, біля підніжжя схилу глибокої балки. У повоєнні роки тут спорудили ставок, який затопив нижню частину двоповерхової споруди, тому зараз до неї можна дістатись лише човном. Але навіть здалеку ДОТ, що височить над плесом, має вигляд гордого й величного. На схилах долини Сіверки розташовано дуже багато ДОТів. Серед них чи не найкраще зберігся 129-й двоамбразурний кулеметний капонір з п'ятикутною радянською зіркою.
Неподалік дороги що веде від села Віта Поштова до села Круглик - унікальний чотириамбразурний двоповерховий ДОТ № 178 , який зберігся до наших днів. У бойовому відділенні можна побачити кріплення під металевий кулеметний станок системи Юшина й ніші, в які вставлялися патронні коробки. Нижній поверх, на який можна спуститися по залізних "скобах", — частково затоплений.
Другий кулеметний ДОТ (№ 179 типу “Міна”) був побудований за індивідуальним проектом. Довготривала вогнева точка поблизу Одеської траси, навпроти автобусної зупинки "Круглик". Зруйнований бойовий каземат на 3 амбразури був вписаний у пагорб. Основний і запасний входи сполучалися підземними галереями завдовжки понад 100 метрів. Крім того, був колодязеподібний лаз, по якому можна було потрапити з підземного ходу на вершину пагорба, де були позиції гаубичної батареї. Галереї використовувалися не тільки як ходи сполучення — в них також влаштовувалися притулки для людей, складські приміщення, встановлювалося допоміжне устаткування. На згадку про героїчні дні війни біля доту був встановлений пам'ятник і кілька пам'ятних знаків.
У селі Круглик досить довго нам довелося шукати 152-й артилерійський дот, який став останнім у маршруті. А виною довгим пошукам стали карти, виконані пошуковцями, на яких 152-й було зображено практично в центрі Круглика, поряд з дорогою Хотів – Іванковичі. Але довготривалої споруди ми на цьому місці не виявили, причому навіть місцеві жителі стверджували, що ніякого доту тут ніколи не було. Спантеличені, ми попрямували до головного орієнтиру – "Змієвого валу", адже згідно з позначеннями на одній із карт, артилерійський дот був врізаний у це стародавнє земляне укріплення. Гарно побродивши біля валу, а потім біля Круглицьких ставків, ми вже не надіялись знайти споруду, коли раптом, попід дорогою Ходосівка – Віта Поштова, побачили табличку "Дот № 176". За нашими даними 176-й був двохамбразурним та майже повністю зруйнованим. Спочатку все вказувало на те, що це він і є, але, пройшовши трохи далі від дороги по залишкам "Змієвого валу", ми побачили напівкапонір з величезними артилерійськими амбразурами, врізаний прямо в товщу валів древнього скіфського городища.. Отже, це і був 152-й дот. Чому його назвали 176-м невідомо... Наші сучасники не надто заморочуються збереженням пам’яті: на кришці ДОТу – якась напівзруйнована цегляна будівля, яка, вочевидь, слугує для здійснення якихось сатанистських обрядів або кримінальних розбірок. Всередині ДОТу до сих пір біля амбразури стоїть артилерійський станок. А над ним – напис: “Люди! Не чіпайте пам'ять і не руйнуйте історію! Таких ДОТів більше ніде не збереглося!” Нижній поверх ДОТу затоплений. Цікава конструкція цієї фортифікаційної споруди. ДОТ відноситься до так званого типу фланкіруючого вогню. Тобто, стрільба ведеться не вперед, а в усі боки. Подібні об’єкти доставляли чимало клопотів наступаючим.
Три ДОТи, які в с. Юрівка та на околицях, входили до опорного пункту "Крим". Перший кулеметний ДОТ № 201 знаходиться на південно-східній околиці села, між хатами. До другого доту — командно-спостережного пункту 28 окремого кулеметного батальйону (командир — капітан І.Є.Некипоренко) — легко знайти дорогу, завдяки дороговказам, встановленим у селі – двоповерховий, з двома трьохамбразурними бронековпаками. До наших днів вони зберегли вм'ятини, від німецьких куль і снарядів. Третій кулеметний ДОТ № 205, лейтенанта Вєтрова, знаходиться на північній околиці Юрівки. Його ще називають "Малою фортецею". Дот побудований за індивідуальним проектом і є наймогутнішою бойовою спорудою КиУР. Під час генерального штурму КиУР, який почався 31 липня 1941 року, ДОТ Вєтрова десять днів бився в повному оточенні. Коли гарнізон ДОТу деблокували, місцевість навколо нього була майже повністю переорана ямами від німецьких снарядів і бомб.
З вершини пагорба, на якому покоїться прах полеглих в боях за Київ, в наш мирний час відкривається прекрасний краєвид на стародавню Турову долину. Звідси, через Тарасівку й Боярку ми вирушили на Білогородку.
На братській могилі встановлено меморіальний знак на честь воїнів 206-ї стрілецької дивізії, які утримували тут оборону.
Берег р. Ірпінь. ДОТ № 402 збудований за індивідуальним проектом. Єдиний триповерховий. Підземні комунікації простягнулись майже на 500 м, верхня башта – на дві амбразури для ведення фланкуючого вогню. Два одноамбразурні каземати на урвищі Ірпеня. Два зручних входи до підземелля – з протилежного боку пагорба, за футбольним полем.
На підході до шосе Київ – Житомир серед хащ руїни ДОТу № 409, відомого як "ДОТ Цимбала", командира 2-ї роти 193-го окремого кулеметного батальйону. Гарнізон ДОТу брав участь у відбитті першого наступу фашистів на Київ 11 липня 1941 р. Під мостом – кулеметний капонір. При виході на шосе Київ-Житомир праворуч – пам'ятний знак – два автомати ППШ – партизанам та народним формуванням, які брали участь в обороні. Навпроти – через дорогу – пам'ятний знак захисникам міста у вигляді викарбуваної на полірованому сірому граніті карти – схеми бойових дій у 1941 р. Перехід вздовж шосе до покажчика, до ДОТу № 417, на якому встановлена пам'ятна дошка з текстом: "На цьому місці у 1941р. на смерть стояли воїни 3-ї повітрянодесантної бригади".
Поблизу уцілілого ДОТу № 401, з підземними галереями, з виходами до річки Ірпінь ми стали табором. У лісі проводили нічні й денні тактичні військові ігри. Зустрічалися з місцевими старожилами, які, будучи підлітками, брали участь у будівництві київського укріпрайону: рили окопи, траншеї, допомагали радянським бійцям, а потім йшли в партизани. 22 червня, о 4-й годині ранку ми спустилися в ДОТ, поклали квіти й згадали тих, хто стояв до загину на цих рубежах. А вранці на галявині біля доту зібралися старенькі дідусі й бабусі – учасники оборони Києва, народні ополченці, солдатські вдови з сусідніх сіл. Лунали пісні, спогади, й були “фронтові сто грамів”. Учасник оборони Києва, колишній директор школи із с. Шпитьки Іван Опанасович Герасименко попросив нас допомогти в пошуках матеріалів про ДОТ сержанта Медвідя. Відомо, що 11 липня 1941 року бійці цього доту знищили три німецьких танки. Старого солдата й історика цікавила подальша доля бійців.
На жаль, сьогодні в Києві (та й в країні в цілому) не просто відсутня програма збереження пам’яті та історії 2-ї світової війни, а навіть свідомо знищується. Особливо, що стосується І-ї лінії оборони м. Києва, реальних місць боїв за місто. Але пам'ять – це ми!
Встановлення протитанкових “їжаків” на Брест-Литовському шосе (проспект Перемоги), навпроти заводу “Більшовик”
Піхота РККА йде на позиції КиУР, в районі Голосієва, липень-серпень 1941 (РГАКФД)
Дот №131 біля с. Кременище
Дот № 106 – опорний пункт “Мриги”
ДОТ 127
Памятний знак біля ДОТу 179
Один із входів у ДОТ 179
ДОТ 210
Наталя Плохотнюк, журналістКиевVласть
Київщина знову підбиває щотижневі підсумки. Незважаючи на карантин, регіон планово долучився до програми великого будівництва. Динаміка захворюваності на коронавірус знижується, і не в останню чергу завдяки зусиллям місцевих громад. Гострим залишається питання районування Київщини, у якому останнє слово – за Кабміном та ВР.
Як стало відомо KV, 8 липня 2020 року голова Київської ОДА Василь Володін провів брифінг за участі регіональних ЗМІ.
Епідемситуація
За період з 14.03.2020 всього до Київського обласного лабораторного центру надійшло 6291 підозр на COVID-19. За останню добу отримано 30 повідомлень про підозру.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
“Головна тема останніх чотирьох місяців – протидія епідемії коронавірусу; інфекція стала викликом не тільки для України – для всього світу. На сьогодні можемо впевнено сказати, що область завдяки вчасно вжитим, хоч і не завжди популярним заходам, гідно витримала цей виклик. Ми не допустили у нас європейського розмаху поширення хвороби”, – заявив Володін.
На сьогодні відомо про 55 жертв коронавірусу за період з часу, коли був оголошений карантин – це менше 2% від усіх хворих на COVID-19 в Україні. Аналогічний показник становить 2,6% від усіх хворих. З моменту епідемії в області лабораторно підтверджено 2853 випадки і більшість з них, 2278, лікується на самоізоляції під медичним спостереженням.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Зараз є 825 ліжок для стаціонарного лікування, вони готові до прийому хворих, якщо в них будуть ускладнення. Тут перебуває 125 осіб, одужало 1623 особи. Медичне спостереження встановлено за майже 11 тис. контактних людей.
Економіка
Рівень промислового виробництва на сьогодні на рівні 89%, причини його зниження — призупинення діяльності підприємств через запровадження в Україні карантину, скорочення поставок сировини для харчової промисловості, зниження попиту на окремі види продукції та довготривалість процесів реконструкції та технічного переоснащення виробничих потужностей.
Разом з тим майже на дві третини зросли обсяги виробництва у видобувній промисловості і розроблянні кар'єрів; зростання демонструє виготовлення виробів з деревини і паперу та поліграфічної продукції, вказує Володін. Обсяг продукції сільського господарства в усіх категоріях господарств зменшився на 1,2% і склав понад 4,8 млрд гривень — це третій результат в Україні.
За обсягами виробництва сільгосппродукції із розрахунку на одну особу частка Київщини в загальному сільгоспвиробництві в Україні — 8,7%.
Підприємства регіону виконали будівельних робіт більш як на 3,3 млрд гривень по Україні — це шосте місце, майже на 17% більше від минулорічного показника.
Обсяг виробництва інженерних споруд збільшився на 47,4%; тим часом стали менше зводити нежитлові будівлі — на 9,2%, та більше житлових – 6,1%.
“Ми треті в Україні і за розміром середньомісячної номінальної зарплати: вона складає 11123 грн – це на 8,3% більше за попередній період та у 5,3 рази вище рівня прожиткового мінімуму на одну працездатну особу”, — зазначив голова КОДА Володін.
Середній розмір пенсії зріс на 16,6% і складає 3425 грн.
Основні джерела наповнення місцевих бюджетів – це податок, збір на доходи фізичних осіб, питома вага якого в доходах загального фонду місцевих бюджетів становить 59,9%. У цифрах за 5 місяців це склало майже 4 млрд гривень, або на 8% більше порівняно з вищезгаданим періодом.
Читайте: Голова КОДА розповів про розвиток економіки Київщини
Обласні програми
Володін також вказує, що Київська облдержадміністрація розробила план заходів з реалізації у 2021-2023 роках “Стратегії розвитку Київської області на шестирічний період (2021-2027 роки)”. Цей план заходів був затверджений на минулій сесії Київської обласної ради 22 червня 2020 року.
За словами Володіна, в КОДА підготували зміни до 20 цільових програм Київщини, додатковий ресурс склав приблизно 603 млн гривень. У червні майже половина цих коштів — 254,3 мільйонів гривень — пішли на комплексну програму “Здоров'я Київщини”. Ці кошти були виділені на фінансову підтримку закладів охорони здоров'я — це фінансова підтримка, яка пов'язана також із впровадженням другого етапу медичної реформи; друга частина цих коштів пішла на закупівлю медичного обладнання.
“Знову ж таки, це питання пов’язане з медичною реформою — щоб наші обласні лікарні мали можливість протестувати і укладати договір з НСЗУ на пакети на відповідне фінансування. Воно також пов'язане із наявністю відповідного обладнання, тому ці кошти передбачені на обладнання в лікарні. З наступного року заклади ОЗ зможуть підсилитися з фінансової точки зору й отримувати кошти з бюджету”, — зазначив Володін.
35 мільйонів гривень виділено на придбання обладнання для харчоблоків освітніх закладів. 28,9 млн гривень виділено на забезпечення населення області якісною питною водою, централізованим водопостачанням та водовідведенням.
Програма енергозбереження на 2018-2020 роки: в цьому році дія програми завершується, в КОДА працюють над тим, щоб або її продовжити, або розробити нову програму. На наступний рік на розробку або продовження програми передбачено 22 млн гривень.
Програма будівництва — виділено 174 млн гривень. Серед об’єктів будівництва — садочки, школи, дороги, об'єкти соціальної інфраструктури і тд.
Екологічні програми — 37,3 мільйони гривень: це в тому числі і заходи з ліквідації стихійних сміттєзвалищ.
“Це те, що для нашої області є, на моє переконання, великою проблемою і ми спеціально почали виконувати за програмою ці заходи, щоб ліквідувати стихійні сміттєзвалища”, — додав Володін.
На обласну цільову комплексну програму “Безпечна Київщина” виділено майже 10 мільйонів гривень на модернізацію інтегрованої комплексної системи відеоспостереження. Це питання відділу аналітики та встановлених на дорогах камер – є конкретні результати, завдяки камерам та відділу аналітики підвищується рівень розкриття злочинів.
Читайте: Київська обласна рада переформатувала бюджет-2020
Велике будівництво
У березні в Україні стартувала програма президента України Володимира Зеленського “Велике будівництво”, частка Київської області в цьому проекті – 18 об'єктів, ступінь будівельної готовності об'єктів на сьогодні — 55%.
“Загальноосвітні навчальні заклади готові на 55%, дошкільні навчальні заклади – на 66%, стадіони – на 45%. До кінця року всі об‘єкти плануємо завершити. Це один з найвищих показників в Україні”, – зазначив очільник області.
Читайте: У березні на Київщині стартує національна програма “Велике будівництво”
Також він повідомив, що в рамках “Великого будівництва” планується реалізація 13 проектів з модернізації та облаштування приймальних відділень опорних закладів охорони здоров’я.
Також в рамках проекту “Велике будівництво” заплановано фінансування 29 об'єктів дорожнього господарства: з них 6 – перехідні об'єкти з попереднього року, 23 запланованих на будівництво в цьому році. Всі об'єкти мають бути завершені до середини цього року, зазначив Володін. Об’єкти у переліку визначалися за кількома критеріями: 1. Нагальна необхідність для населення; 2. Об’єкт не має стати “довгобудом”, 3. Можливість співфінансування з місцевого бюджету; 4. Наявна проектно-кошторисна документація. Повний перелік об’єктів було опубліковано на сайті КОДА, зазначив голова адміністрації.
Читайте: Готовність об'єктів “Великого будівництва” на Київщині – 55%, що є одним з найвищих показників в Україні
Закупівля ШВЛ
В червні заклади охорони здоров'я області І-ІІ хвилі отримали 13 аналізаторів газів крові з аналізом електролітів. Приладдя закуплене за кошти обласного бюджету. Також придбано 11 апаратів штучної вентиляції легень середнього класу, лікарські засоби для надання медичної допомоги хворим на covid-19 у повному обсязі згідно тих потреб, які виставляли самі лікарні.
Всього в області на сьогодні є 249 апаратів штучної вентиляції легень. Потреба в цих апаратах є низькою — на них перебуває не більше п'яти осіб одночасно.
Читайте: Голова КОДА ініціював розслідування неправомірних дій щодо зриву поставки ШВЛ та привласнення понад 10 млн гривень
Заходи з попередження “ковіду”
Губернатор зазначив, що КОДА щоденно моніторить показники динаміки випадків інфікування covid-19, оперативно вживає відповідних заходів. Зокрема, 25 червня, на позачерговому засіданні комісії ТЕБ та НС ухвалили низку рішень щодо посилення протиепідемічних заходів – а саме заборону проведення заходів на більше ніж 50 чоловік. Також діє заборона роботи розважальних закладів після 22 години.
“Тут ми говоримо про нічні клуби. Статистика в інших регіонах України підтверджує, що якщо туди попадає хвора особа, люди між собою контактують і відбувається поширення і спалах хвороби по області”, – заявив голова КОДА.
За рішенням органів місцевої влади створено постійні мобільні групи із залученням громадських формувань з охорони громадського порядку та муніципальних патрулів для нагляду за дотриманням на об'єктах торгівлі протиепідемічних заходів. До патрулювання залучені працівники ГУНП, головного управління Держпродспоживслужби та інші відповідні контролюючі органи.
Перевірили 22 об'єкти з масовим перебуванням людей та 3360 суб'єктів господарювання, виявлено 1123 правопорушення, складено 85 адміністративних протоколів; поліція задокументувала 523 факти порушення.
“Спільні заходи дають очікуваний результат: на сьогодні ситуація з епідемією в області у нас – ми вважаємо і переконані в цьому – стабілізувалася. Це ми бачимо, в першу чергу по статистиці. Так, 19 червня показник завантаженості ліжок становив 25,21% – сьогодні, 8 липня, він знизився до 15,15%, тобто, фактично на 10% впав показник завантаженості ліжок”, – коментує голова КОДА.
Щодо тестування, то тут, за словами Володіна, охоплення складає 38,97% за останні 7 днів на 100 тисяч населення; за нормою має бути понад 24%. Відсоток виявлення – 6,45%, має бути менше 11%. Динаміка захворюваності на сьогодні – 0,52%, норма – менше 10%, практично немає спалахів.
Читайте: На Київщині послаблено карантин: відновлюють роботу транспорт та дітсадки- Василь Володін
Спорт, ЗНО, соцдопомога
За словами Володіна, триває розбудова спортивної інфраструктури Київщини: проведені публічні закупівлі спортивного обладнання та інвентарю для облаштування спортивних майданчиків зі штучним покриттям, тренажерним обладнанням майже на 19 млн грн. Всього область отримає 22 спортмайданчики. Практично кожен тиждень, додає Володін, 1-2 майданчики відкриваються на Київщині.
До кінця липня планується відкрити ще 15 спортивних майданчиків зі штучним покриттям.
Очільник адміністрації каже, що приділяє увагу і сам особисто інспектує пункти проведення зовнішнього незалежного оцінювання. За його словами, наразі негативів стосовно його проведення немає, а підвіз абітурієнтів працює на 100%. Не стовідсоткове відвідування зовнішнього незалежного оцінювання пов'язане з небажанням майбутніх студентів, які попередньо записалися, приходити на тестування.
З початку року надано грошову допомогу учасникам АТО та членам їх сімей, родинам героїв Небесної сотні та учасникам Революції гідності у розмірі приблизно 10 млн гривень; за місяць придбано чотири квартири дітям-сиротам, за планом до кінця року – придбати всього 95 таких квартир. Допомогу надано 20,5 тис. інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам всього на 42 мільйони гривень.
Житлові субсидії: станом на 1 липня нараховано житлових субсидій 94,1% господарств, з них 93,9% отримують субсидію готівкою, 200 домогосподарств — безготівково. Всього пільгами житлово-комунальних послуг охоплено 201,7 тис. мешканців Київщини.
Реформа децентралізації – на завершальному етапі
Наразі у регіоні утворено 24 об'єднаних територіальних громад, які чекають на призначення перших виборів; це 19,8% відсотка від загальної чисельності населення Київщини. Лідерами щодо охоплення об'єднаними територіальними громадами є Баришівський, Тетіївський, Переяслав-Хмельницький та Броварський райони.
Читайте: Проєкт “Децентралізація”: села Київщини боронитимуть право на добровільне об'єднання в суді
Щодо перспективного плану формування територій громад – Кабмін ще 20 травня затвердив перспективний план, який передбачає створення 69 об'єднаних територіальних громад середнього та високого рівня спроможності. Всі 33 ОТГ, які пройшли шлях добровільного об'єднання, включені до перспективного плану формування територій громад Київської області.
“Якщо громади ухвалювали рішення про добровільне об'єднання, оформили і належним чином подали ці документи, то ми зі свого боку, навіть отримавши таке право по закону, не змінювали їхню конфігурацію, так і залишили у перспективному плані. Тим громадам, які за об'єктивними і суб'єктивними причинами не змогли цього зробити, ми проводили відповідну оцінку їхньої спроможності, максимально враховуючи їх побажання, але наскільки це було можливо – тому що часто в громадах не було повного консенсусу”, – додає Володін.
Читайте: Переяславщина просить нардепів залишити у спокої район
Питання районування
Від Київської облдержадміністрації у Міністерство розвитку громад та територій України було подано 2 варіанти, один з них – проект із шістьма районами: Бучанський, Фастівський, Обухівський, Білоцерківський, Бориспільський та Переяславський.
“За місяць ми провели шість нарад з представниками органів місцевого самоврядування щодо визначення центрів районів, результати цих зустрічей передані на розгляд комітету Верховної Ради та профільним міністерствам. Це пов'язано з тим, що наразі у комітеті Верховної Ради розглядається це питання і ВР прийматиме остаточне рішення щодо конфігурації районів і районних центрів, рішення очікується вже найближчим часом”, — заявив очільник КОДА.
Він також додав, що при поділі на 6 районів у КОДА враховували як методику мінрозвитку громад, так і бажання громад.
“Але за методикою на 100% виконати їх було неможливо, оскільки багато міст-кандидатів на роль райцентру розташовані занадто близько до Києва, усі великі міста обласного значення сконцентровані навколо столиці. Щодо лівого берегу, то адміністрація подавала пропозиції щодо створення Броварського та Переяславського районів, велися консультації”.
Наразі, запевняє очільник КОДА, відбувається певна зміна конфігурації на рівні комітетів ВР, є ініціативні групи, гостро постають політичні питання.
“Але моя позиція така — область має лишатися в нинішніх межах. Місцева інфраструктура буде відповідальністю ОТГ, а коли в районному центрі буде префект, районні центри перейдуть під відповідальність державної влади”, — зазначає керівник КОДА.
Читайте: В КОДА обговорили принципи нового районування Київщини
Різне
Наприкінці брифінгу Василь Володін відповідав на питання журналістів.
Зокрема, що стосується призначень людей на посади голів райдержадміністрацій, Володін пояснив: кандидатури має право подавати лише голова КОДА, а на посаді саме голови, а не виконуючого обов’язки, він нещодавно. Деякі кандидатури вже подано на затвердження, це питання він вважає першочерговим.
Питання підвозу школярів шкільними автобусами: наразі кошти, які йшли на фінансування роботи цієї програми, були перерозподілені на боротьбу з коронавірусом. За першої можливості кошти повернуть знову на виконання цієї програми.
Хіба не щодня — чимало займань на території області через підпал сухої трави, каже Володін. Що ж до Чорнобильскої зони, до гасіння пожеж на цій території вимушені були залучати більш ніж 1000 людей особового складу ДСНС, очільник КОДА особисто виїжджав на місце.
“Є величезне питання, чому не відбувалося належних заходів з превенції у Зоні Відчуження. Питання також пов’язано з тим, що Зоною опікується спеціальне Державне агентство, яке управляє усіма процесами. Я звертався до РДА, щоб вони за змоги виділяли техніку, тощо. Була проведена велика робота з запобігання поширення загорянь. Ми готові до того, що вони можуть траплятися, але повинні бути проведені певні превентивні заходи, аби вогонь не охопив десятки га”, — відповів Володін.
Нагадаємо, як писала KV, столичному регіону поки вдалося уникнути посилення карантину. Навіть враховуючи новий спалах інфекції, область не перетнула граничної межі. На тлі цих новин поліція посилить контроль за маршрутниками. А також розслідуватиме обставини скандальної закупівлі областю апаратів ШВЛ.
Читайте: Коронавірус на Київщині: влада розслідує закупівлю апаратів ШВЛ, новий спалах інфекції у Бородянці
фото: KV
КиевVласть
Проведення освітньої реформи, що розпочалася в Україні 1 вересня 2018 року передбачає створення нової системи освітніх закладів. Нова українська школа проводитиме навчання на початковому, базовому середньому та профільному середньому рівнях. Однак, створення такої системи означає не оптимізацію, а попросту закриття 10-11 класів у більшості шкіл України. Про яке конституційне право на освіту може йти мова, коли для більшості учнів навчання в 10-12 класах стане недосяжним? Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Дискримінаційні норми
Згідно з Законом “Про повну загальну середню освіту”, створення, реорганізація, ліквідація чи перепрофілювання комунальних ліцеїв (освітні заклади ІІІ ступеня) належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування, з населенням міст понад 50 тис. Тобто, цілком імовірно, що у малих населених пунктах – а таких в Україні 77% від загальної кількості міст, не існуватиме загальноосвітніх закладів ІІІ ступеня взагалі.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Це – пряма дискримінація учнів залежно від місця проживання. Крім цього, тисячі вчительських ставок потраплять під скорочення. Деякі батьки будуть не в змозі забезпечувати транспортні витрати чи супровід учнів, особливо у малозабезпечених чи багатодітних сім'ях. Доступ до повної середньої освіти матимуть лише міські учні, переважно з заможних родин.
Витрати на дорогу
А тепер порахуємо, у яку суму обходитиметься доїзд у старшу школу, припустимо, учню 10 класу з с.Васючин, школу якого понилизи у ступені, до районного центру. Це місто Рогатин, що на Івано-Франківщині. Відстань між Васючином та Рогатином 18,2 км, прямий автобус ходить лише 2 рази у день. І не факт, що на ньому учень встигне дістатися до школи вчасно.
Ціна за проїзд становитиме 15-20 грн, тобто 630-840 грн в місяць. При чому, середня зарплата в Івано-Франківській області – близько 9000 тис (знову ж таки, у районних та сільські населених пунктах, дохід може бути нижчим середнього). Тому лише доїзд до школи буде витрачати немалу частку сімейного бюджету, особливо якщо, наприклад, у сім'ї двоє учнів старших класів, або сім'я неповноцінна. Які альтернативи дає система освіти, якщо батьки не володіють такими коштами?
Можна припустити, що учні зможуть продовжити навчання в 10-12 класах у школах сусідніх сіл. Але де гарантій того, що ці школи не знизять в ступені надалі? Однак, до найближчої від Васючина школи все ж доведеться долати понад 4 км.
Органи місцевого самоврядування обіцяють забезпечити учнів шкільними автобусами. Але це задоволення не з дешевих. Популярний шкільний автобус “Богдан” (власник компанії, до речі, Олег Гладковський, відомий корупційними справами в оборонці) коштує близько 1,7 млн грн. Додаймо до цього витрати на зарплати водію/водіям, паливно-мастильні матеріали, технічне обслуговування, гараж…
Вартість лише одного автобуса, без його обслуговування, співвідноситься з 212 зарплатами вчителів, що підлягають скороченню.
Ситуація у містах
Однак, масове закриття очікує і старшу школу великих населених пунктів. Наприклад, у Миколаєві, згідно з Дорожньою картою приведення мережі закладів загальної середньої освіти м.Миколаєва відповідно до вимог Закону України “Про освіту” (2019-2022 роки): https://cutt.ly/hoSkfth , до 1 вересня 2020 початковий етап реорганізації (без можливості навчання у старшій школі) торкнеться 28 шкіл. Миколаївські загальноосвітні заклади зазнають ліквідації чи об'єднання і у наступні навчальні роки. Близько 60% 10-11 класів Миколаєва під загрозою закриття.
Підлягають реорганізації і столичні школи: за даними Перспективного плану розвитку мережі закладів загальної середньої освіти Дніпровського району м. Києва на період 2019-2022 років (https://cutt.ly/GoSkukf ) 7 шкіл району припиняє набір у 10-ий клас з 2019/2020 навчального року, ще 17 – з 2020/2021.
На Кіровоградщині: в Олександрівському районі відбулися акції протесту проти закриття 10-11 класів. Причина цьому знову ж таки перспективні плани, за якими ІІІ ступінь зберігатимуть менше ніж 30% загальноосвітніх закладів: з 7 шкіл І-ІІІ ступеня залишатиметься лише 2.
Питання загальної освіченості населення особливо актуальне. Страшно уявити країну, де лише “обрані” матимуть змогу здобути не те що вищу, а обов'язкову середню освіту. Підлітки 16-17 років, особливо з неблагополучних сімей, залишатимуться без елементарних знань. Як наслідок, це призведе до криміналізації, маргіналізації населення, збільшення рівня бідності та стане одним з найбільш кричущих показників неефективності освітньої реформи.
Катерина Одарченко, партнер SIC Group UkraineКиевVласть
На Київщині в січні-травні 2020 року у порівнянні з минулим роком обсяги випуску підприємств добувної промисловості збільшилися на 57,3%.
Про це KV стало відомо із повідомлення прес-служби Київської обласної державної адміністрації. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
“Майже на дві третини зросли обсяги виробництва у видобувній промисловості і розроблення кар’єрів, – зазначив очільник Київської ОДА. – Зростання, хоч і невелике, демонструє виготовлення виробів із деревини, паперу та поліграфічної діяльності”, – повідомив сьогодні, 8 липня, голова Київської облдержадміністрації Василь Володін.
Індекс промислового виробництва знаходиться на рівні 89%. Це відбувається через призупинення діяльності підприємств у зв’язку із запровадженням на території України карантину, скорочення поставок сировини для харчової промисловості; зниження попиту на окремі види продукції, які виробляють провідні підприємства області та довготривалість процесів реконструкції та технічного переоснащення виробничих потужностей.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Обсяг продукції сільського господарства в усіх категоріях господарств Київської області зменшився на 1,1%. Він склав понад 4,8 млрд грн. Це третій результат в країні. Третя область і за обсягами виробництва сільгосппродукції із розрахунку на одну особу.
Підприємства Київщини виконали будівельних робіт більш як на 3,3 млрд. грн, що майже на 17% більше від минулорічного показника. Обсяг будівництва інженерних споруд збільшився на 47,4%. Тим часом, стали менше зводити нежитлові будівлі – на 9,2% та більше житлових – на 6,1%.
“Ми треті в країні і за розміром середньомісячної номінальної зарплати. В Київській області вона складає 11123 грн. Це на 8,3% більше за попередній період та у 5,3 рази вище рівня прожиткового мінімуму на одну працездатну особу”, – повідомив Василь Володін.
Читайте: Готовність об’єктів “Великого будівництва” на Київщині – 55%, що є одним з найвищих показників в Україні
Фото: прес-служба КОДАКиевVласть
Рік тому 19 громадських організацій висунули до учасників парламентських перегонів список вимог, спрямованих на єдину мету — встановлення в країні правовладдя. Він включав у себе всеохоплюючу реформу судової системи, прокуратури, поліції, перезавантаження частини антикорупційних органів. Три партії, які пройшли до парламенту, а саме — “Слуга Народу”, “Голос” і ВО “Батьківщина” підтримали цей порядок денний. Першій з них вдалось одноособово сформувати правлячу більшість.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Якими ж є підсумки 9 місяців роботи нового парламенту? Чи виконали депутати обіцяне?
Виконано
Відновлення покарання за незаконне збагачення
Вже на другий тиждень своєї роботи, 11 вересня 2019 року, Верховна Рада (ВР) підтримала в першому читанні законопроект президента Володимира Зеленського, який відновлює кримінальну відповідальність чиновників за незаконне збагачення, а 31 жовтня затвердила його остаточно 259 голосами. Відтепер, така відповідальність встановлюється в разі, якщо набуті чиновником активи більше ніж на 6,5 млн грн. перевищують його законні доходи.
Станом на червень 2020 року НАБУ розслідує всього дві кримінальні справи щодо незаконного збагачення. На нові провадження можна чекати вже після подання щорічних декларацій за 2019 рік.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Перезавантаження НАЗК
2 жовтня 2019 року Верховна Рада 237 голосами ухвалила зміни до “Закону про запобігання корупції”, які дали старт реформі НАЗК. Нацагенство перестало бути колегіальним органом, відтепер його очолює голова, котрий несе повну відповідальність за роботу агентства, її ефективність та прозорість.
Після набуття законом чинності, весь склад НАЗК був звільнений. Комісія з обрання нового голови була сформована порівну з представників Кабінету міністрів та міжнародних експертів, при чому, за квотою Кабміну до неї включили громадських активістів. За результатами конкурсу, 16 грудня комісія одноголосно обрала головою НАЗК прокурора Олександра Новікова. 15 січня 2020 він був призначений Кабміном на посаду, а 24 січня обрав собі перших двох заступників – Романа Сухоставця та Івана Преснякова.
Штати і зарплати прокурорів
Законом про реформу прокуратури від 19 вересня 2019 року максимальна чисельність її органів була скорочена з 15 до 10 тис. осіб. Зокрема, в Офісі Генерального прокурора з 1340 прокурорів після трьох етапів атестації залишилось всього 610. В регіональних прокуратурах станом на травень 2020 не пройшли атестацію і підлягали звільненню 687 прокурорів.
Закон передбачив також суттєве збільшення посадових окладів прокурорів: з 12 до 15 прожиткових мінімумів. Таким чином, працівники Офісу генпрокурора з початку року стали отримувати 29 тис. гривень (замість 7 тис. гривень), а в обласних прокуратурах – 23 тис. гривень, без урахування премій та надбавок. Разом з тим, система нарахування премій досі не позбавлена суб’єктивного чиннику.
Міжнародні закупівлі ліків
19 вересня 2019 року ВР прийняла в другому читанні зміни до закону “Про публічні закупівлі”. Згідно з ними, право МОЗ залучати міжнародні організації до закупівель ліків було продовжено ще на два роки. До того часу має запрацювати на повну потужність державне підприємство “Медичні закупівлі України”, котре перебере на себе цю функцію.
Частково виконано
Викривачі корупції
17 жовтня 2019 року ВР ухвалила зміни до закону “Про запобігання корупції”, якими вперше було визначено правовий статус “викривача” – особи, яка повідомила про корупційне правопорушення. Закон гарантує викривачам захист. Уповноважених суб’єктів у сфері протидії корупції він зобов’язав створити захищені канали зв’язку (гарячі лінії, електронні поштові скриньки, тощо), які дозволять викривачу зберегти анонімність.
Але попри те, що закон вступив у силу 1 січня, процес створення таких каналів затягнувся. В травні 2020 група депутатів зареєструвала законопроект, який передбачає створення Єдиного порталу повідомлень викривачів корупції. Його утримання планується покласти на НАЗК. Вважається, що це спростить обробку інформації та дозволить гарантувати вищий рівень її захисту.
Звітність політичних партій
19 грудня 2019 року ВР прийняла закон №410-ІХ, яким дозволила партіям подавати фінансову звітність в електронному вигляді. НАЗК має протягом 6 місяців з дня набрання їм чинності запустити електронну систему для подання такої звітності. НАЗК затвердило нову форму звітності і зараз веде роботу над розробкою Єдиного держреєстру. Повноцінний його запуск обіцяють на 16 липня.
Антикорупційна стратегія
Одним з функцій Нацагентства з запобігання корупції є розробка проекту державної Антикорупційної стратегії, яку має затвердити ВР, а також моніторинг її виконання. Через неефективність попереднього складу НАЗК, Україна з 2017 року жила без такої стратегії. Новий керівник агентства Новіков, назвав прийняття Антикорупційної стратегії на 2020-2023 роки одним з пріоритетів своєї діяльності і планував винести її проект на розгляд ВР до березня, але станом на початок червня цього так і не відбулось.
4 червня заступники голови НАЗК Пресняков та Стародубцев взяли участь в онлайн-дискусії “4 місяці роботи оновленого НАЗК: результати і перспективи”, організованою ГО “Антикорупційний штаб”. Вони повідомили, що перший драфт АС планують опублікувати в першій половині червня. Зрештою, вона була опублікована на сайті Нацагентства 23 червня. До 10 липня планується провести громадські обговорення та консультації.
Реформа прокуратури
19 вересня 2019 року ВР прийняла в другому читанні президентський законопроект про реформу органів прокуратури. Він затвердив нову структуру цих органів: замість Генеральної прокуратури було створено Офіс Генерального прокурора, замість регіональних та місцевих прокуратур – обласні і окружні. При цьому, до нових органів мав бути проведений добір на підставі всеосяжної атестації.
Громадські організації привітали ідею перезавантаження, проте вказали на низку ризикових моментів нового закону. Наприклад, замість очищення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів він передбачав зупинку її роботи аж до 1 вересня 2021 року. Тим часом, функції з атестації та дисциплінарного притягнення прокурорів були покладені на кадрові комісії Офіса Генпрокурора та обласних прокуратур, які мав одноосібно створювати генеральний прокурор. Щоправда, затверджений Русланом Рябошапкою порядок передбачав, що 3 з 6 членів таких комісій мають бути делеговані міжнародними партнерами, але успіх моделі був зав’язаний виключно на постаті генпрокурора.
В травні 2020 генпрокурорка Ірина Венедіктова затвердила новий порядок, яким прибрала з комісій міжнародників. Відтепер вони складаються з 4 прокурорів та 2 представників ЗВО, що, на думку антикорупційних організацій, спотворює сутність реформи.
Крім того, з 1 січня 2020 року генпрокурор отримав додаткові повноваження, пов’язані зі зняттям депутатської недоторканності: відтепер лише генпрокурор може відкрити провадження проти нардепа, внісши дані в ЄРДР. Попри значну вагу цієї посади, процес відбору кандидатів на неї так і залишився політичним. Наприклад, у березні 2020 народні депутати дізнались прізвище майбутнього генпрокурора за півдня до голосування.
Перезавантаження ДБР
3 грудня 2019 року ВР ухвалила в другому читанні президентський законопроект про реформу Державного бюро розслідувань (ДБР). Згідно з ним, ДБР змінило статус з центрального органу виконавчої влади на державний правоохоронний орган. Повноваження директора бюро були суттєво посилені. Відтепер він став одноособовим керівником, без необхідності погоджувати рішення зі своїми заступниками. Також, директор отримав право самостійно призначати та звільняти заступників без участі зовнішньої кадрової комісії.
Після ухвалення змін, чинний директор ДБР Роман Труба був звільнений, а нового керівника мала обрати конкурсна комісія з 3 представників від президента, 3 – від Кабміну і 3 — від ВР. Однак за 6 місяців, що минули з відставки Труби, комісія так і не була сформована, хоча закон встановив для цього чіткі дедлайни: 30 днів на висування представників, 14 на формування комісії і ще 60 на проведення самого конкурсу.
Наприклад, 19 травня ВР провалила голосування за своїх представників у комісію, а 5 червня зробила це повторно. Зрештою, на засіданні комітету з правоохоронної діяльності 10 червня було прийняте рішення, що представниками від ВР не можуть бути нардепи. Новим дедлайном для висування кандидатур встановлено 19 червня, відбір має закінчитися до 1 липня.
Тим часом, 27 грудня президент призначив тимчасовою в.о. директора нардепку від власної партії Ірину Венедіктову. Після призначення Венедіктової на посаду генпрокурора, 17 березня виконувачем обов'язків став її заступник Олександр Соколов.
Не виконано
Керівництво САП
Громадські організації неодноразово вимагали відставки керівника Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) Назара Холодницького, якого підозрюють у “зливі” резонансних справ, тиску на підлеглих, розголошенні матеріалів слідства. Торік цю вимогу підтримала і посол США Мері Йованович.
Втім, нова влада тривалий час не висувала претензій до роботи САП. Лише 26 травня 2020 року генпрокурорка Ірина Венедіктова випустила заяву, в якій звинуватила керівництво та прокурорів органу в неналежному виконанні службових обов’язків. Вона навела приклади справ, які не були передані до суду в розумні строки, що призвело до їх закриття.
Венедіктова ініціювала два службових розслідування проти Холодницького і вже 9 червня підтвердила, що в роботі керівника САП знайдені порушення вимог КПК, закону "Про прокуратуру” та положення про САП. Скарга на нього була передана в дисциплінарну комісію при ОПУ, яка може звільнити голову САП з посади чи винести йому догану. Нагадаємо, що 5-річний термін повноважень Холодницького спливає 30 листопада, але він має право вдруге податися на конкурс.
Незалежність САП
САП досі залишається структурним підрозділом Офісу генпрокурора. Це суттєво обмежує її свободу, як в адміністративних питаннях (штатного розпису, структури), так і в фінансових. Профільні організації ще минулого літа розробили законопроект, який має перетворити САП на окрему юридичну особу на правах обласної прокуратури, але жодних кроків щодо його прийняття зроблено не було.
Директор НАБУ
Посада директора НАБУ захищена законом: звільнити його можуть за результатами незалежного аудиту роботи бюро, у випадку набрання законної сили обвинувальним вироком суду та ще за низкою підстав, перерахованих в профільному законі. Це має гарантувати незалежність директора від політичних впливів.
Разом з тим, 7 лютого 2020 року в Верховній раді було зареєстровано проект постанови про звільнення Артема Ситника з посади директора НАБУ. Постанову підписали 216 депутатів, в тому числі – від правлячої партії “Слуга Народу”. 19 лютого постанову розглянув правоохоронний комітет і рекомендував комітету по регламенту винести її на розгляд ВР. Приводом для цього стало включення Ситника до “реєстру корупціонерів” НАЗК через штраф, який наклав на нього суд в минулому вересні: директор НАБУ нібито не задекларував кошти, витрачені на відпочинок.
Слід відзначити, що накладення адміністративного штрафу не є підставою для звільнення директора НАБУ, що визнав і сам спікер Ради Дмитро Разумков. Але на думку окремих депутатів “корупціонер” не може очолювати НАБУ. Саме тому 28 лютого в ВРУ був зареєстрований законопроект, який вносить зміни до закону про НАБУ і додає до переліку підстав для звільнення його директора притягнення до адмінвідповідальності.
Ситник вважає, що до кампанії за його відставку причетні олігарх Ігор Коломойський (бюро розслідує справи “ПриватБанку”) та голова МВС Арсен Аваков (НАБУ вело так звану “справу рюкзаків”, одним з підозрюваних в якій був син міністра — Олександр).
Спроби звільнити директора НАБУ викликали стурбованість у міжнародних партнерів.
Міністр внутрішніх справ
29 серпня 2019 року ВР на своєму першому засіданні призначила міністрів в уряд Олексія Гончарука. Напередодні на Банковій відбулася акція протесту з вимогою не допустити, щоб своє крісло зберіг очільник МВС Арсен Аваков. Активісти звинувачували міністра в саботажі реформи поліції, корупції, провалі резонансних справ. Попри це, депутати 281 голосами затвердили Авакова на посаді. Тоді його назвали “тимчасовою” кандидатурою, але за 9 місяців альтернативи їй так і не знайшлось.
4 березня 2020 року ВР повторно призначила Арсена Авакова повторно призначили в уряд Дениса Шмигаля. Політичну підтримку йому надає особисто президент Володимир Зеленський – 20 травня 2020 під час річної прес-конференції він назвав Авакова “потужним міністром”. А вже 25 травня стало відомо про інцидент в Кагарлику, де співробітники поліції побили і зґвалтували жінку. Місцевий відділ Нацполіції був розформований. З цього приводу Авакова запросили на закрите засідання комітету ВР з правоохоронної діяльності, проте він на нього не з’явився. 5 червня в Раді було зареєстровано постанову про звільнення Авакова, під якою поставили підписи 55 депутатів від фракцій “Слуги Народу” та “Голосу”. 17 червня правоохоронний комітет вніс постанову в порядок денний сесії.
Бюро фінансових розслідувань
Необхідність створення єдиного правоохоронного органу для розслідування економічних злочинів була визначена ще в Концепції реформування кримінальної юстиції 2008 року. З 2013 року було здійснено декілька спроб створити такий орган – в форматі чи то Служби фінансових розслідувань чи то фінансової поліції, чи Бюро фінансових розслідувань. Однак всі вони з політичних причин закінчились невдало.
Економічні злочини досі розслідує Нацполіція, хоча Департамент захисту економіки в її складі урочисто ліквідували 2 вересня 2019 року на першому засіданні Кабміну Гончарука. Ними займається “податкова міліція” — орган з напівлегальним статусом в складі Державної фіскальної служби. Нардепи ще в 2016 офіційно ліквідували її, але не створили органу на заміну, тому “міліція” досі працює (розслідує ухилення від сплати податків). Нарешті, економічні злочини часто потрапляють в поле зору СБУ, в складі якої діє ціле ГУ контррозвідки в сфері економіки, а також управління “К” по боротьбі з корупцією і оргзлочинністю. Останнє регулярно звинувачують в неправомірному тиску на бізнес.
Нова спроба утворити орган фінансових розслідувань відбулась після парламентських виборів 2019 року. 2 жовтня ВР ухвалила в першому читанні законопроект, за яким БФР визнавалось центральним органом виконавчої влади, до виняткових повноважень якого відноситься розслідування економічних злочинів. Разом з тим, проект не ліквідовував економічні підрозділи СБУ, до чого закликала громадськість.
Але 17 січня 2020 нардепи відхилили цей законопроект в другому читанні. За даними ЗМІ, новий мали розробити до початку лютого в Офісі президента, однак станом на червень цього так і не відбулось. Вимога щодо створення незалежного фінансового органу потрапила навіть в новий меморандум з МВФ (закон має бути прийнятий до 1 січня 2021 року).
СБУ
Служба безпеки України досі залишається гібридним органом, повноваження якого виходять за межі функцій класичної спецслужби. Зокрема, вона займається боротьбою з корупцією, організованою злочинністю, злочинами проти державності, які визначені надто широко. Закон про національну безпеку, прийнятий в 2018 передбачав реформу СБУ з її перетворенням на класичну контррозвідку, демілітаризовану та позбавлену слідчих функцій. Таку модель підтримують західні партнери.
Однак президентський законопроект, внесений в ВР 10 березня 2020 р. повністю суперечив цій логіці. Згідно з ним, СБУ зберігає функцію досудового розслідування, а визначення “загроз державній безпеці”, які містяться в проекті стали ще більш розмитими, що дає можливість Службі розслідувати практично будь-які справи (навіть ті, що стосуються захисту “морально-етичних, історичних та культурних” цінностей України).
Міжнародна дорадча група при СБУ розкритикувала проект змін, приєднались до критики і в Консультаційній місії ЄС, а також у НАТО. В результаті, на засіданні ВР 20 травня нардепи повернули законопроект в комітет на доопрацювання. Голова комітету з питань нацбезпеки, оборони та розвідки О.Завітневич вважає, що в цілому його можна буде прийняти до літніх канікул.
Судова реформа
16 жовтня 2019 року ВР прийняла в цілому президентський законопроект №193-IX про судову реформу. Згідно з його положеннями, весь склад Вищої кваліфікаційної комісії суддів (ВККС) припиняв роботу, а новий мав бути обраний на відкритому конкурсі. Конкурсна комісія повинна була складатися з трьох представників від Ради суддів та трьох – від Громадської ради міжнародних експертів.
Утім, Вища рада правосуддя (ВРП) так прописала умови конкурсу, що роль комісії виявилась нівельована. Наприклад, ВРП залишила собі право призначати на посади не лише переможців конкурсу, але і всіх, кого забажає. Міжнародники відмовились делегувати до комісії представників, і 17 березня 2020 року ВРП визнала конкурс таким, що не відбувся.
За іншою нормою закону, ВРП мала бути зменшена з 16 до 12 членів. Її члени з 2013 по 2019 роки відтепер підпадають під люстрацію. Також при ВРП мали створити етичну комісію з трьох представників ради і трьох міжнародних експертів, яка б перевіряла на доброчесність членів ВРП, ВККС та Верховного суду, а також могла б ініціювати їх звільнення. При чому, при рівному розподілі голосів роль міжнародників була б вирішальною. Однак ВРП заблокувала створення комісії, просто не делегувавши до неї членів.
Фінальну ж лінію під судовою реформою Зеленського підвів Конституційний суд, який 11 березня визнав низку її положень неконституційною. Зокрема, була скасована норма про етичну комісію, про скорочення чисельності Верховного суду та ВРП. В результаті, реформа зависла. ВККС не діє вже півроку, заблокувавши процес заповнення більш ніж 2000 вакансій в судовій системі.
22 червня президент Володимир Зеленський вніс в Раду новий законопроект про судову реформу. Його вже розкритикували громадські організації, оскільки в проекті очищення ВРП покладається на саму ВРП, а в формуванні конкурсної комісії для відбору нової ВККС може брати участь Уповноважена ВР з прав людини, яку вважають скомпрометованою зв’язками з головою Окружного адмінсуду Києва Павлом Вовком.
Зауважимо, що в тексті нового меморандуму з МВФ одним зі структурних маяків виконання програми співпраці вказано прийняття змін до закону про ВРП, які мають забезпечити очищення цього органу. Такі зміни мають бути прийняті до кінця жовтня.
Конституційний суд
Конституційний суд – орган з унікальним набором повноважень щодо захисту правової системи України. Але процес добору суддів до його складу досі є політизованим і непрозорим. З 2017 року він відбувається на конкурсних засадах. Однак суб’єкти, відповідальні на проведення конкурсів (а саме – Комітет з питань правосуддя за квотою ВР, конкурсна комісія за квотою президента та Рада суддів за квотою З’їзду суддів України) не забезпечують належного рівня прозорості.
Наприклад, Комісія проводила свої засідання в закритому для громадськості та журналістів режимі, а комітет Ради без чіткого обгрунтування відхиляв кандидатури, які не були підтримані депутатськими фракціями (хоч закон цього і не вимагає). Крім того, невідомими залишаються критерії, за якими оцінювали моральні якості та компетенції кандидатів. Жоден з суб’єктів відбору не оприлюднив чіткого алгоритму оцінювання та критеріїв складання рейтингу. Це може свідчити про значний відсоток суб’єктивізму в прийнятті рішень. Рада нового скликання не здійснила кроків для вирішення цієї проблеми.
Юридична освіта
26 лютого 2020 року Комітет ВРУ з питань освіти, науки та інновацій оприлюднив проект Концепції розвитку юридичної освіти. Згідно з ним, планується скоротити перелік юридичних спеціальностей. Відтепер, спеціальності “Міжнародне право” та “Правоохоронна діяльність” не вважатимуться вищою юридичною освітою. Для юристів скасовується можливість заочного навчання. Впроваджується зовнішній контроль за якістю юр. освіти в форматі єдиного державного кваліфікаційного іспиту. Поки що проєкт знаходиться на стадії обговорення.
Читайте: PR и провалы: первый год шестого президента Владимира Зеленского
Родіон Хомяков, аналітик ГО “Антикорупційний штаб”КиевVласть
Президент Зеленський призначив повноправним головою Київської обласної державної адміністрації Василя Володіна, що три місяці керував областю у статусі т.в.о. В рамках чергового онлайн-брифінгу новий губернатор презентував Програму розвитку Київщини і розповів про свої першочергові завдання.
Про це KV стало відомо за підсумками онлайн-брифінгу Київської ОДА. Участь у заході взяв також перший заступник голови Офісу Президента Сергій Трофимов та міністр розвитку громад Олексій Чернишов.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Зокрема, Трофимов повідомив про рішення призначити головою КОДА Василя Володіна, який до цього моменту був тимчасово виконуючим обов'язки голови обладміністрації. Відповідний указ з'явився 17 червня на сайті Президента.
“Зараз у Київській області у рамках проєкту “Велике будівництво” будується 6 шкіл, 7 дитсадків, 5 стадіонів, 13 приймальних відділень, реконструкція та капітальний ремонт близько 84 км доріг загального користування. Навіть за умов жорсткого карантину економіка в області рухається. Це в тому числі обумовлено своєчасними діями та заходами зі стримування зростання кількості захворювань на коронавірус. Сьогодні вже відпрацьований алгоритм дій з їх виявлення та визначення контактних осіб завдяки консолідації зусиль обласної влади, народних депутатів, бізнесу та правоохоронних органів. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Вибір нового керівника області обумовлений всім цим, а також ефективним менеджментом. За три місяці Василь Володін зарекомендував себе впевненим та рішучим менеджером, який поважає людей, звертає увагу на життя області і ми на практиці впевнилися у його ефективності”, – розповів Трофимов.
Василь Володін зазначив, що усвідомлює величезну відповідальність, яка на нього покладається.
“Три місяці тому, коли я став тимчасовим виконуючим обов’язки голови, взяв повну відповідальність, яку передбачає ця посада. Вже встиг глибоко зануритися в усі напрямки роботи і надалі працюватиму на виконання регіональних та державних програм та впровадження їх на території області. Добросовісно реалізовуватиму повноваження, делеговані мені президентом”, – каже він.
За словами Володіна, наразі у Київській ОДА майже сформована потужна та сучасна команда заступників голови:
“Наступний наш крок – оптимізація та модернізація департаментів, визначення пропозицій щодо голів РДА, підсилення районів кадрами. Державне управління в Київській області має бути гнучким, сучасним та працювати заради людей”.
Пріоритети
Своїми пріоритетами на цій посаді Володін вважає: роботу в правовому полі, децентралізацію, реформування освіти та медицини.
“Київщина охоплює майже 5% території України, де мешкає понад 4% населення. З січня-2021 буде 6 районів. Крім того, у нас 24 міста обласного та районного значення, з рівнем середньомісячної зарплати ми – в трійці лідерів. Цього замало, щоб життя в області стало комфортним та безпечним. Крім модернізації медичної сфери та реалізації проєктів будівництва соціальних об’єктів, маємо розвивати інвестиційний потенціал, створювати нові робочі місця, знижувати забруднення середовища. На своєму рівні допомогти державі перейти в смартфон. Поліпшення соцзахисту населення також у пріоритеті. Саме тому активно виконуємо програму “Велике будівництво”. Наш план – 6 шкіл, 5 стадіонів, 31 медзаклад, 7 дитсадків. Частину вже завершено навіть попри обмеження, накладені карантином”, – говорить він.
Також Володін розповів про роботи дорогах загального користування та мостових спорудах.
“Наразі прискорюємо реформу децентралізації: вже маємо затверджений Урядом перспективний план формування територіальних громад області – їх буде 69. Ось уже минулої п’ятниці Урядом затверджено проєкт постанови Верховної Ради щодо адміністративного устрою регіону з 6 районами. Щодо розбудови соціальних об’єктів, в тому числі реконструкції та капремонтів – заплановано 49 об’єктів. Залучаємо кошти на 39 нових дитячих навчальних заклади, модернізуємо дорожню інфраструктуру – розмітки, знаки, аварійні дерева. Інвентаризація майже 300 мостових споруд та будівництво і капремонт доріг. Запланували майданчики вагового контролю та геоінформаційну систему.
Коли ми плануємо комфортні умови життя, у першу чергу маємо на увазі гідні заклади охорони здоров’я, поширення використання зеленої енергетики, термомодернізацію бюджетних закладів, сучасну спортивну інфраструктуру, нові парки та природні заповідники. Необхідні також комплекси з очищення стічних вод та водозаборів питної води, капремонт каналізаційних та водопровідних мереж, розподільний збір та сортування відходів, завод з переробки твердих відходів”, – розповів губернатор.
За його словами, також потрібна Велика кільцева автодорога навколо столиці. Необхідний Київщині науковий парк з агропромислового розвитку, варто створити єдиний інформаційний екологічний сервіс.
Одним з проєктів щодо впровадження заходів з енергозбереження та витрат на експлуатацію скорочення викидів CO2 в закладах охорони здоров’я є комплексна реновація будівель обласної клінічної лікарні. Існує домовленість з Європейським банком реконструкції та розвитку про кредит у 10 млн євро та грант у 4 млн євро на благоустрій та вуличне освітлення територій.
“Створюємо індивідуальні теплопункти, модернізуємо системи освітлення, замінюємо вікна та двері на такі, що забезпечують високий опір теплопередачі, утеплюємо будівлі”, повідомив голова КОДА.
Медицина
Володін зазначив, що триває протидія поширення коронавірусу.
“Провели процедури із закупівлі 24 апаратів ШВЛ і завтра перші 11 передамо до медзакладів. Також закуплено 46 апаратів моніторингу пацієнта, 3 рентген-діагностичних пересувних комплекси, 13 аналізаторів газів крові з аналізатором електролітів, 2 системи ПЛР, 10 тисяч респіраторів”, – каже він.
За його словами, триває робота з виявлення причин фінансової неспроможності закладів охорони здоров'я, розробка програм їх фінансової підтримки, а також оптимізація мереж закладів.
Освіта
У закладах освіти області впроваджується рейтинг організації харчування та реалізовується програма “Якісне харчування – здорова дитина” та регіональна програма “Шкільне харчування”. Передбачено перезавантаження та модернізацію 183 харчоблоків та їдалень за проєктом “Зонова їдальня” та програмою “Інтернет-меню”.
Соціальна політика
Для протидії домашньому насильству є велика потреба у фахівцях із соціальної роботи. Також необхідні притулки для тих, хто постраждав від домашнього насильства і соціальний супровід таких осіб.
“Неприпустимими вважаю заборгованість зарплат бюджетникам та працівникам підприємств області”, – каже Володін.
Цифрові сервіси та діджиталізація
Щоб взаємодія КОДА з жителями області була активнішою, необхідно переводити країну у смартфон.
“Зв'язок з суспільством має бути зворотнім, тож необхідні умови для доступу громадян до інформації про діяльність влади, миттєве реагування на головні події в області, організація та участь у професійних форумах та конференціях, розробка власного контенту, залучення нових каналів комунікацій”, – закінчив Володін.
Слово присутнім
Перший заступник голови Офісу Президента Сергій Трофимов:
Ще раз хочу наголосити від імені голови держави: ключові завдання для голови КОДА – це продовження боротьби з коронавірусом, ефективна реалізація і управління президентськими програмами і найголовніше – економіка, створення робочих місць, залучення інвестицій.
Міністр розвитку територій та громад, екс-голова КОДА Олексій Чернишов:
Василь Геннадійович Володін – не нова людина для Київської області. Він працює з минулого року. Працював на посаді заступника голови КОДА. І коли потрапив на посаду тимчасово виконуючого обов'язки голови, майже через тиждень сталось введення надзвичайної ситуації і почалась боротьба із епідемією коронавірусу. За цей час була розгорнута професійна діяльність. За показниками Київська область була лідером з точки зору виявлених кейсів захворювань і я вдячний, що команда КОДА досить фахового працювала з цим викликом. Ми проводили декілька оцінок діяльності, урядом був проведений моніторинг ключових показників діяльності за перший квартал цього року. Були проведені інші перевірки виконання рішень Президента та уряду по обласним державним адміністраціям. Київська область завжди була в лідерах – як у першому кварталі, так і в минулому місяці. Перед нами багато завдань, в першу чергу це “Велике Будівництво”. Київщина взяла на себе більше зобов'язань, ніж 5-5-5, більше об'єктів. Була проведена робота з децентралізації. Велику роботу проведено депутатським корпусом щодо конфігурації районів, громад. Ми бачимо рівень протестних настроїв в області. Це одна з найскладніших областей, але тут вдалось знайти компроміс, це ваша спільна заслуга. Попереду ще місцеві вибори та підтвердження амбітних планів Василя Володіна і вибору жителів Київщини.
Народний депутат Олександр Дубінський:
Хочу подякувати в першу чергу Офісу Президента, що у нас з'явився новий сильний губернатор, привітати пана Володіна і всіх нас. Ми вже маємо доволі плідну співпрацю з КОДА,з боку депутатського корпусу готові підставити плече і ви знаєте, що до будь-яких пропозицій, звернень, програм, проєктів, які можуть бути підтримані Верховною Радою, ми з радістю долучаємось і готові вас підтримувати надалі. Думаю, ми плідно попрацюємо ці п'ять місяців до місцевих виборів і покажемо гарний результат в першу чергу для виборців, які дали нам дуже високий кредит довіри, який ми маємо виправдати.
Нагадаємо, що 17 травня Президент України Володимир Зеленський звільнив від тимчасового виконання обов'язків голови Київської обласної державної адміністрації (КОДА) і призначив повноправним головою КОДА Василя Володіна (на фото).
Читайте: Зеленский назначил полноправным губернатором Киевщины Василия Володина
Фото: пресслужба Київської ОДА
КиевVласть
Ще 15-16 років тому нам не потрібно було б нагадувати про те, що будь-яка робота з Генеральним планом, чи то в процесі дії вже розробленого та затвердженого, чи то на черговому етапі розробки стратегії розвитку міста на 20-30 років, неможливі без об’єктивного аналізу стану виконання цієї стратегії на попередньому етапі. Лише за умови здійснення такого незалежного, комплексного, фахового, не ангажованого аналізу, що передбачатиме офіційну мотивовану експертну оцінку дій Київради та КМДА стосовно виконання чинного Генерального плану. Це потрібно для збереження вже розпочатого вектора розвитку, бо всі нові або радикальні напрямки можуть стати дороговказом до гарантованого колапсу.
Для прикладу: чи можна вважати дійсними досягненнями переможно заявлені показники щодо “кілометражу” відремонтованих міських доріг та вулиць, де не проводилося попереднього прокладання інженерних колекторів або, хоча б, реконструкції підземних інженерних комунікацій, що традиційно пролягають під дорожним полотном. Скільки “проживе” таке нове дорожнє покриття? Максимум – до чергового ремонту ділянок завідомо зношеного водогону, перевантажених теплотрас або “захлинання” ливневої каналізації з недостатньої пропускною спроможністю.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Чому в цих зауваженнях фігурує термін саме в 15-16 років тому? Бо в той час ще діяла невідворотна аксіома: “ …кожна наступна каденція влади, яку обрано та призначено на будь-який чинний термін, є спадковим виконавцем довгострокової стратегії розвитку міста, яким є чинний Генеральний план…”. Таке твердження було запобіжником проти дій кожного наступного керівництва міської влади Києва аби в них не виникало непоборне бажання мати “свій Генеральний план” та впевненість у власному праві чинити будь що на “свій хлопський розум” у “власному місті”, грунтуючись лише на переконанні, що “попередники були недалекоглядні та катастрофічно схибили”.
Адже тоді навіть ніхто не міг припустити, що наступні каденції міської влади не лише практикуватимуть ревізії дій своїх попередників, але й скасовуватимуть їхні рішенння, зокрема, щодо відведення ділянок під забудову та дозволи на забудову територій, де вже роками триває житлове будівництво за кошти інвесторів, або ж території з цільовим призначенням “під громадську забудову” перетворюватимуть на “зелені…”, ба більше, на “заповідні зони”. Складно було й передбачити, що міністерства, що повинні здійснювати державну політику в галузі нормування, дозволів та обмежень в містобудуванні (Мінрегіонбуд), збереженні культурної спадщини (Мінкультури) та збереження існуючого природного середовища (Мінекології) не лише будуть погоджувати містобудівні проекти, що не відповідають нормам та обмеженням чиного Генерального плану, але й змінювати діюче законодавство, знижуючи вимоги та обмеження щодо вимог до забудов та реконструкцій, що, в підсумку, суттєво погіршує умови життя містян.
В перехідний період “закінчення терміну дії Генерального плану 2020 р.”, декларованого владою, цього разу не було оприлюднено висновки незалежної фахової експертизи, щодо реального стану виконання Генерального плану 2020 в частинах:
- Розвитку інженерної інфраструктури – реконструкції існуючої, проектування та будівництво нової;
- Розвитку дорожньо-вуличної інфраструктури, зокрема, реконструкцій та будівництва мостів, передбачених в чинному Генеральному плані 2020;
- Розвитку дорожньо-вуличної транспортної інфраструктури, збільшення кількості маршрутів та одиниць громадського транспорту;
- Розвитку містобудівної інфраструктури (школи, дитячі садочки, поліклініки, лікарні, пожежні депо) – реконструкції існуючої, проектування та будівництво нової;
- Балансу збільшення/втрати робочих місць;
- Збільшення/зменшення щільності забудови;
- Балансу збільшення/зменшення територій парків, скверів, зелених та рекреаційних зон;
- Втрати та спотворення об’єктів культурної спадщини;
- Балансу збільшення/зменшення особливо цінних територій культурного призначення, охоронних зон, історичних ареалів парків, скверів, зелених та рекреаційних зон;
Згідно чинного законодавства України, замовником Генеральних планів розвитку міста є його обране керівництво – Київська міська рада. Вона та її виконавчі органи зобов’язані діяти в інтересах міста та містян, а саме: забезпечувати його сталий розвиток, раціональне зважене використання земельних ресурсів та балансу територій, з урахуванням перспективи та регулюваного зростання кількості населення аби забезпечувати відповідне середовище для його здорової життєдіяльності.
Згідно з діючим законодавством України не допускати змін чинного Генерального плану м.Києва та нецільового використання:
• стану та площі озеленених і рекреаційних територій,
• об'єктів та територій природно-заповідного фонду,
• стан збереженості прибережних захисних смуг,
• особливо охоронюваних ландшафтів,
• виробничих зон,
• ущільнення житлових територій, яке перевищує нормативне,
• руйнування території забудови, що історично склалася та її ущільнення,
• кількісний та якісний стан об’єктів культурної спадщини.
На жаль, усі ці хиби “стихійного характеру” в місті систематично відбувалися за сприянням та ініціативою діючої київської міської влади. Більше того, коли кількість таких системних порушень сягнула понад 5000 фактів, столична влада почала вимагати від генпроектувальника Генерального плану м.Києва Інституту “Київгенплан” ГУ Київпроект, легалізувати їх у формі змін до чинного Генерального плану. Після кількох категоричних відмов виконати протиправні корегування, Київською міською радою було прийнято рішення про розробку “нового” Генерального плану міста Києва (до 2025 року). Це було зроблено не тільки для легалізації вже скоєних порушень, а й для забезпечення “правового” грунту для наступних зловживань.
Для цього було “перекручено” зміст Указу Президента від 25 лютого 2008 року №157/2008 "Про невідкладні заходи щодо розвитку міста Києва". В його п. 2 відносно Генерального плану Києва зазначено: "вжити, в установленому порядку, невідкладних заходів щодо збереження, відтворення та охорони історико-культурного середовища у місті Києві. Зокрема, щодо перегляду Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони на період до 2020 року з метою визначення територій, що мають особливу історико-культурну цінність, історичних ареалів столиці та встановлення режиму використання цих територій ". Відсутні вказівки на створення додаткових умов:
• "…для виконання містом Києвом функцій столиці,
• забезпечення ефективної роботи і розвитку транспортної та інженерної інфраструктури,
• побутового обслуговування,
• вирішення інших нагальних проблем".
Нічого не йдеться й про можливість створення "нового генерального плану Києва до 2025 року", тим більше, на основі сумнівних "містобудівних обгрунтувань".
Всупереч діючого Указу Президента України щодо розроблення проекту внесення змін у відповідні розділи чинного Генерального плану міста Києва, було прийнято Рішення Київської міської ради від 18.09.2008 №262/262 про розробку "нового Генерального плану міста Києва та його приміської зони до 2025". Як показала практика наступних 12 років, це було здійснено виключно задля вчинення подальших “містобудівних зловживань у законі”.
Згідно Закону України від 17.02.2011 №3038-VI "Про регулювання містобудівної діяльності", чинний Генеральний план міста Києва та проект планування його приміської зони до 2020 набув статусу безстрокового з його можливим коригуваннями (відповідно до п.8 статті17 ІІІ розділу та п.3 розділу V (прикінцеві положення) не частіше одного разу в п'ять років.
Законною була б розробка проєктів внесення обґрунтованих та позитивних змін до чинного Генерального плану м.Києва. Згідно п.2 статті 23 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та вимогами відповідних ДБН з відповідними коригуваннями на базі аналітичних звітів містобудівного моніторингу виконання Генерального плану, дія якого подовжується. "Концепція стратегічного розвитку міста Києва" (перша стадія діючого Генерального плану) та запропоновані нею рішення є проміжним робочим етапом й не може бути варіантом містобудівної документації, передбаченим діючою нормативною базою України. Тому, їх ухвала рішенням Київської міської ради від 16.09.2010 №35/4847, не має чинної сили. А презентовані матеріали можуть сприйматися лише, як:
• попередній аналіз реалізації чинного Генерального плану міста Києва,
• причин відхилення від його рішень,
• оцінки їх законності,
• їх наслідки для Києва та держави Україна,
• більшість ДПТ було розроблено з грубими порушеннями чи ігноруванням планувальних рішень чинного Генплану Києва, усього корпусу правових норм законодавства і ДБН (з посиланням на неіснуючий Генплан-2025, де усі порушення будуть узаконені).
Тому, одним з вирішальних факторів задля отримання дієвих результатів є важелі контролю за дотриманням містобудівної дисципліни та унеможливлення порушень настанов діючого Генерального плану.
Корупційний вплив організацій забудовників, владних чиновників та депутатів всіх рівнів наразі обрав смертельно небезпечний напрямок “законо-нормотворчості” Мінрегіонбуду України в період від 2008 -2020рр. Їхні нові вимоги катастрофічно знизили науково-методичний рівень всіх складових наступних розробок щодо планомірного розвитку столиці. Відсутність адресного підходу з урахуванням специфічних, виключно складних умов м.Києва, посилання на загальні, непідтверджені та анонімні планувальні тези та рекомендації нібито від "експертів мерії Лейпцига та Ради Європи або Світового банку" – є наочним цьому підтвердженням.
В розділі "Сучасний стан та проблеми містобудівного розвитку" зазначено, що за період реалізації чинного Генерального плану міста Києва та проекту планування його приміської зони до 2020 року "місто Київ розвивалося із суттєвими відхиленнями від прогнозів…". Але нічого не згадується про відсутність чинних та обов’язкових 3–5-7-річних моніторингів та уточнюючих коригувань чинного Генерального плану міста Києва в процесі його реалізації з урахуванням зауважень та пропозицій експертів та громадськості в період 2010 -2015 років.
Не викликає сумнівів й природа фатального некерованого збільшення чисельності населення, яка провокується необгрунтованою спрямованістю на “звільнення” будь-яких міських територій шляхом викупів та банкрутування промислових підприємств, “ущільнення” забудови територій лікарень, навчальних та науково-дослідних закладів задля їх забудови примітивними заробітчанськими житловими утвореннями, що жодним чином не забезпечені відповідною інфраструктурою. Таким чином, погіршення умов життя та зменшення кількості робочих місць для киян, а також забудова міських територій здійснюється виключно для отримання прибутку забудовниками або їхніми кураторами та лобістами, які наближені до влади або мають владні повноваження.
Тому наразі ми спостерігаємо некероване збільшення кількості населення Києва за рахунок приїзжих. І це відбувається на тлі зниження виробництва у межах окремих міських територій, а відповідно й скорочення робочих місць. Скорочення площ промислових зон з часом може викликати катастрофічні соціальні наслідки щодо питань зайнятості населення. Теза щодо ролі розвитку промисловості в суцільному економічному комплексі сучасних європейських міст не враховує загальні тенденції розвитку економічної діяльності та сучасний соціально-економічний стан України.
За різними даними чисельність постійного населення Києва декларувалася :
• у 2006 році – 4,1 млн (дані Інституту розвитку міста),
• у 2009 році - 3,14 млн (дані Інституту демографії НАН України),
• у 2019 році - 3,7 млн (“умовні” результати електронного перепису). Але при цьому, наразі, не виконується аналіз стану київського міського соціуму та рівня щоденних міграцій. Без цього розрахунки кількості населення Києва та моделювання структури його зайнятості в “новому генеральному плану” зводяться нанівець. Звідси й таке хибне трактування моделі використання виробничих і комунально-складських територій.
Відсутність системного підходу до вирішення містобудівних проблем всіх рівнів, відсутність стратегічного підходу до питань розвитку міста з урахуванням його історичної та національної самобутності особливо гостро проглядається в:
• формальному ставленні до реконструкції масивів 5-9-поверхової типової забудови кінця 1950-х – середини 1960-х років, як до “звільнення” території від морально та технічно застарілої середньо-щільної забудови задля будівництва високо-щільно розміщених багатоповерхових будинків високої місткості. Необхідність розселення мешканців існуючих будинків, “підтягнення” до показників нової забудови відповідної містобудівної та інженерно-транспортної інфраструктури, зелених насаджень, пропускної спроможності вулиць та внутрішньо-квартальних проїздів тощо, якимось чином опинилась також поза увагою забудовників.
• легалізація порочної практики ущільнення кварталів історичної забудови випадковими будівлями, замість системного завершення периметрально-квартальної забудови, яку була штучно перервана в 1914-17рр.
• боротьба за максимальні “квадратні метри” будь-якою ціною замість створення комфортного міського середовища відповідної нормативної щільності. Такі, значно перевищені масштаби житлового будівництва, не були забезпечені всіма видами інфраструктури. Теоретичні розрахунки генерального плану діаметрально "розійшлися" із дійсним станом через ручне управління" містом;
• масові приватизація та перепродаж об'єктів рекреаційно-оздоровчого і спортивно-фізкультурного призначення у Києві та приміській зоні;
• в результаті постійного "недофінансування" було реалізовано не більше 20% принципових рішень чинного Генерального плану м.Києва
• зміни в чинний Генеральний план Києва у порядку, встановленому законом, не вносилися, такі протиправні дії повинні мати кримінальні наслідки. Але…..
• за роки реалізації чинного Генерального плану було знищено близько 850 га парків, скверів, лісопарків і лугопарків, біля 490 га з них було повернено місту за рішенням судів, 1300 га чекають рішення щодо їхньої долі;
• територіальний розвиток Києва за рахунок земель прилеглих районів області не був узгоджений суміжними громадами, Київською обласною та районними радами. А відтак, рішення чинного Генерального плану-2020 щодо цих територій є нелегітимними.
• відсутнє розуміння містобудівних реалій “великого Києва”, що давно існує “де факто” в планувальній єдності міста з його приміською зоною.
• менталітет діючих чиновників мотивований виключно умовами власного збагачення, “суспільні інтереси” для них – не більше, ніж слова. Таким чином, складний регіон “великого Києва” приречений на подальше збільшення та поглиблення комплексу проблем розвитку столиці. Території приміської зони, вже освоєно екстенсивною садибною забудовою, необхідні соціальна, транспортна й інженерна інфраструктури відсутні.
• незаконна практика розроблення "містобудівної документації" подається як "регулюючі засади" для деталізації чинного Генерального плану Києва, більшість ДПТ було розроблено з грубими порушеннями чи ігноруванням планувальних рішень чинного Генплану Києва та діючих правових норм законодавства й ДБН
• посилання на неіснуючий Генплан-2025, де планувалося легалізувати всі порушення Генплану-2020, – незаконні за визначенням. Через нього просто намагаються легалізувати весь безлад у містобудівній практиці нинішніх міських чиновників, аби уникнути відповідальності, керуючись гаслом "втрати регулюючої здатності".
Георгій Духовичний, архітектор, віце-президент київської організації Національного союзу архітекторівКиевVласть
Отримати право розривати договори оренди, отримати право на самостійне господарювання, не продовжити договір оренди і почати самостійно господарювати на землі одноосібно чи через участь у товариствах власників землі, отримувати в 2-4 рази більше прибутку від землі – це значить повернути землю собі.
На сьогоднішній день один гектар чорнозему спроможний давати від 15 до 25 тис. гривень прибутку щороку. А скільки отримуєш ти у вигляді орендної плати за Богом дану тобі землю? Розумію, соромно сказати.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Після розпаювання колгоспів, замість організованої спільної роботи зі своєю землею і своїм майном, селянам нав’язали оренду. Селян цинічно надурили, пообіцявши великі доходи від оренди та роботу на селі з високою платнею за неї.
Держава мала б супроводжувати ефективність процесів після розпаювання колективного майна – підтримати, організувати і роз'яснити селянам, що краще бути власниками аграрного виробництва на свої землі, а не віддавати землю і майно в оренду.
Держава повинна була і профінансувати за потреби спільно-колективні аграрні підприємства селян. Але цього не сталося. Держава кинула селян у вирій ринкових відносин, де вони програли оренді й жадібним фермерам, орендарям та олігархам.
Зараз селяни без роботи і без землі. Фактично через оренду в селян вже забрали землю – селяни не мають відношення ні до її обробітку, ні до врожаю з неї. Земля належить селянам тільки на папері. Без землі селянин нічого не вирішує і тому не має роботи. Це необхідно змінювати. Час селянам повертати землю собі.
Землю селянину потрібно обробляти самостійно. І кращого способу, як робити це в об’єднанні з таким ж самими селянами, не придумано, весь розвинутий світ об’єднується, щоб досягти кращих результатів.
У багатьох країнах Європи саме за об’єднавчим принципом існує так зване фермерство. Фермери за кордоном – це ті ж самі селяни в Україні. Вони об’єднуються, обробляють землю, спільно володіють тваринництвом і переробкою.
Тих, кого в Україна називають фермерами, – то такі ж орендарі, як і агрохолдинги, які хочуть тільки збагачуватися. Щороку купуючи нові машини і квартири, фермери-орендарі вимушені приховувати статки від селян, задобрюючи їх кашею на свято села чи паскою на Великдень. У той же час селянин не має змоги задовольнити нагальні побутові чи медичні потреби, вимушений продавати землю, і при цьому ніяк не вирішувати свої проблеми.
Порівнювати ситуацію з земельними відносинами в Європі, мабуть, і недоречно – є приклади наших дідів, які спільно обробляли землю. І не тільки обробляли, але й захищали її. Кожне село фактично було товариством власників землі, вільних власників – села формувалися тільки за суспільним об’єднавчим принципом навколо спільного обробітку землі. В українських селах була кооперація і 120, і 150 років тому, і навіть давніше, адже громада чи община утворювалась на принципах кооперації – об’єднавчому принципі спільного обробітку землі. За кооперативним рухом з Україною конкурувала тільки Німеччина. На жаль, “Столипінська реформа” зламала здійснення прогресивного напряму розвитку кооперації в Україні, при цьому певні європейські країни посилили цей розвиток, і він ще більше закріпився з механізацією обробітку землі.
Відомий український економіст кінця XVIII сторіччя-початку XIX сторіччя Микола Туган-Баранівський (1865-1919 рр) у своїй роботі про кооперацію (об’єднання ) селян для спільного обробітку землі описував кооперацію на селі як “… таке господарське підприємство декількох добровільно об'єднавшихся осіб, яке має на меті не отримання найбільшого баришу на витрачений капітал, але збільшення, завдяки загальному веденню господарства, трудових доходів його членів або скорочення витрат останніх”. Тобто головною метою об’єднання власників є отримання ними більшого прибутку.
Коли ж українському селянину надавали землю, то наобіцяли омріяну заможну земельну індивідуальність, яка реалізувалася, але тільки для орендарів-олігархів та псевдофермерів. Орендарі індивідуально й одноосібно обробляють “скооперовану” в “одних руках” землю. Власник землі перед орендарем став безправним. Таке їхнє поняття кооперації й захисту приватної власності.
Чи влаштовує власників землі такий стан речей, чи влаштовує він українське суспільство? Безумовно, ні.
Кожна спроба відібрати в українців землю закінчувалась боротьбою українського селянства за неї. Повстання в Україні в 21 сторіччі через землю, безумовно, неприпустиме. Та й ситуація не настільки критична. Просто необхідно зрозуміти, що селянин – уособлення українського народу як єдиного власника української землі.
Більшість політиків вважають селян дурними, нездатними об’єднатися, нездатними зрозуміти, що в об’єднанні ефективність, висока продуктивність та непорівняльні можливості організації аграрного виробництва.
Ці горе-політики вважають селян бидлом, нездатним бути власниками аграрного підприємств і управляти ними. Ці політики-крадії хочуть, щоб земля була відібрана у селян за копійки, як у тих, які не мають права жити, окрім як рабами-заробітчанами.
Такі політики є двох типів: одні за вільний ринок землі, інші – за оренду й “чорний” викуп землі під прикриттям мораторію на продаж землі. Але прийнятий закон про так званий ринок землі всіх політиків-лобістів від орендарів примирив. Під красивою назвою “земельної реформи” закладено продуманий “віджим” землі у її власників – те, чого хотіли орендарі вже давно.
Українцям необхідно повертати землю собі, і найкращим механізмом повернення землі є об’єднання власників землі – кооперація зусиль і можливостей.
Повернути землю собі – це значить:
1. Стати учасником створеного Товариства власників землі, яке буде обробляти землю селян-учасників товариства. Фактично це самостійний обробіток землі її власником через участь у Товаристві власників землі. На початку існування Товариства можна наймати підрядні організації для обробітку землі.
2. Почати отримувати в Товаристві власників землі в 2-4 рази більші доходи від землі, ніж ті, що отримує селянин від оренди.
3. Отримати зміни до законодавства, яке б передбачало право селянина-власника землі за його бажанням припинити достроково будь-який договір користування землею – чи то оренди, чи то емфітевзису.
4. Отримати державне фінансування Товариств власників землі як єдиних суспільно значимих аграрних виробництв.
5. Створювати й розвивати тваринницьку і переробну інфраструктуру на селі та бути її співвласником й отримувати ще більше доходів як справжні господарі.
6. Створювати власноруч нові робочі місця з гідною оплатою праці.
7. Вільно розпоряджатися землею.
8. Отримати від держави дешеве споживче кредитування учасників Товариств власників для задоволення нагальних споживчих проблем, які накопичилися за десятки років знущальної оренди.
Запропонована мною Народна земельна реформа – це та можливість, яка за ініціативою селян спроможна повернути землю селянину, повернути землю українському народу та створювати добробут для селян і містян України.
На сьогоднішній день тільки кілька партій відстоювали не продажність української землі. Але це ще не значить, що ці партії захищають право українського народу, право селянина бути уособленням українського народу як власника української землі.
Саме підтримка партією позицій, що тільки українець може бути власником землі, що тільки селяни-власники землі можуть бути власниками аграрного виробництва, дає змогу партії називатися захисником української землі та українського селянства, і тільки це є фактом, який підтверджує відстоювання партією інтересів українців, а не бізнесу чи будь-якого капіталу. Такі позиції є і моїми.
Перед тим, як голосувати за партію чи кандидата, треба визначитися, чи їхня позиція збігається з озвученою мною і підтриманою вами. А все інше: чи то мовчання і відмовчування, чи якесь “бекання” і “мекання” про фермерів і добрих орендарів – шлях до поглиблення кризи, втрати народовладдя, втрати національних українських інтересів і держави.
Час діяти – ставати реальним власником землі, працювати на ній, отримувати справжні доходи, творити спільну країну для українців, а не олігархів та бізнесменів.
Як самостійно господарювати, як перейти до самостійного господарювання і отримувати більші прибутки від землі ви можете дізнатися на сторінках нашого “ОБ’ЄДНАННЯ ВЛАСНИКІВ ЗЕМЛІ”.
Щоб долучитися до об’єднання, тисніть на це посилання і долучайтеся:
https://www.facebook.com/groups/144907373624154/
Самостійно господарювати неважко – ми допоможемо!
Через діяльність нашого Об’єднання власників землі ми будемо реалізовувати права і можливості власників землі.
Наше ОБ’ЄДНАННЯ:
- за право розривати договори оренди;
- за непереукладення договорів оренди;
- за збільшення доходів від землі у її власників у 2-4 рази;
- за самостійне господарювання на власній землі;
- за вільне розпоряждення землею.
Читайте: Самостійне господарювання – головне право власників землі і єдиний напрям розвитку аграрної галузі в Україні
Роман Головін, розробник і втілювач Народної земельної реформиКиевVласть
На сьогодні банківська система та система енергозабезпечення являються двома ключовими системами забезпечення життєдіяльності держави. В Україні обидві нещадно грабували, а особливо другу, яка стала основним джерелом збагачення українського олігархату. Можна було тільки диву даватись тим схемам, які розроблялись для збагачення за рахунок держави. Сьогодні ми зайшли в вирішальну фазу цього процесу. Остання схема зелено-вугільної генерації вражає своїм цинізмом, нахабністю та масштабами. Через рішення Верховної Ради приймались закони про альтернативну енергетику, вводились казкові зелені тарифи, які неодмінно супроводжувались преамбулою на кшталат “з метою скорочення шкідливих викидів у атмосферу”. Це стало локомотивом впровадження в свідомість широких мас необхідності нарощування зеленої енергетики та зелених тарифів, які були настільки привабливими, що шукачі надприбутків з усього світу інвестували аж 4 мільярди доларів в українську зелену енергетику. Серед них були не тільки відомі українські олігархи а й топменеджери енергетичної галузі держави, які достеменно знали до чого це приведе, але мовчали сподіваючись швиденько зірвати гарний куш. Тому ніхто з них не сказав жодного слова про те, що зелена енергетика абсолютно не самодостатня, її об’єкти в Україні будуть дуже малоефективними, зможуть видавати електроенергію не більше ніж 1000-1200 годин на рік з 8760, тобто лише 12% часу, та потребують балансування якимись іншими потужностями, якими в умовах України може бути тільки вугільна енергетика.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
В результаті була створена система зелено-вугільної генерації, при якій, в середньому, 3 години на добу енергію видає зеленка, а 21 годину на добу її будуть генерувати вугільні електростанції, які не знали ремонтів та модернізації ще з радянських часів і тому ставлять рекорди з викидів в атмосферу. Більше того, українське вугілля має три особливості: воно найдоржче у світі, найнеякісніше у світі і найтоксичніше у світі. Так вміст сірки в українських вуглях 3%, а то й більше і в усьому світі окрім України такі вуглі заборонені до спалювання, оскільки діє жорстка норма: вміст сірки не більше 1%. Більш того в усьому світі вугільні електростанції або закривають зовсім, так в столиці Китаю Пекині останню вугільну ТЕЦ закрили ще в 2017 році, або ж на вугільних електростанціях обов’язково ставлять спеціальні фільтри для очистки викидів. В США за останні роки за рахунок фільтрації кількість шкідливих викидів зменшили на 93%. В Україні не встановлено жодного фільтру на жодній електростанції як державній так і приватній. Та й про які фільтри може бути мова, якщо треба купити палац короля Леопольда. Тому на кожний кіловат згенерованої електроенергії вугільні електростанції України викидають 1 кілограм шкідливих речовин, до складу яких входять такі токсини, як сірчаний ангідрит, оксид азоту, важкі метали і т.п. Якраз з цієї причини введення в експлуатацію відновлювальної енергетики призводить в Україні не до зменшення, а до зростання в рази шкідливих викидів, які вбивають українців фізично, а зростаюча в ті ж рази вартість електроенергії вбиває їх економічно. З огляду на вище сказане існують всі підстави говорити, що здійснені чотирьохмільярдні інвестиції в відновлювальну енергетику України направлені на її фізичне і економічне знищення.
Тобто задекларувавши створення екологічно-чистої генерації, в Україні створили найдорожчу в світі та найтоксичнішу в світі генерацію електроенергії, при якій ціна одного кіловата для промисловості складає 11-12 центів, а в довкілля викидається додатково більше 40 мільйонів тон шкідливих речовин на рік, або ж в перерахунку на зеленку 7кг на кожен кіловат введених зелених потужностей, абсолютний рекорд забруднення середовища.
Висока ціна електроенергії не тільки стане на заваді будь яким інвестиціям в реальний сектор економіки України а й призведе до подальшого падіння промислового виробництва та стагнації економіки, в результаті чого зменшиться енергоспоживання, а значить знову зросте ціна електроенергії і так по замкнутому колу до повного колапсу.
Країна, в якій найбільша в світі вартість грошей та найдорожча електроенергія, не має ніяких перспектив на майбутнє. Тому з ситуації що склалась може бути тільки один вихід, як і у випадку з Приватбанком: націоналізувати зелену генерацію, хоча б ту, що створена за останні 2 роки, припинити її безглузде розширення і анулювати тарифи її підтримки. Це дозволить знизити та стабілізувати ціни на електроенергію і в підсумку збереже державі величезні кошти та її економіку.
Проведем елементарні розрахунки. Інвестиції в 4 млрд доларів дозволили за останні роки збудувати 6 ГВт зелених потужностей. Сьогодні, при повному їх завантаженні і роботі 1200 годин на рік, вони згенерують 7,2 млрд кВт.годин електроенергії вартістю 1,3 млрд доларів. Решту часу 7560 годин цю потужність балансуватиме вугільна генерація, яка виробить 45,4 млрд кВт.годин вартістю 3,7 млрд дол., тобто ми українські споживачі заплатим загалом за рік за цю зелено-вугільну генерацію 5 млрд дол. Якщо націоналізувати і відключити 6 ГВт зеленки, а заодно і зупинити вугільні блоки, що теж у нас найдорожчі у світі та запустити 6 атомних блоків, які сьогодні стоять, то за ту ж саму кількість електроенергії, ми , українські споживачі заплатимо лише 1,15 млрд доларів, а економія складе майже 4 млрд дол. на рік. Тобто кошти витрачені державою на націоналізацію новоствореної зеленки відіб’ються лише за один рік, не говорячи вже про те, що ми вбережемо нашу землю від 40 млн тон шкідливих викидів за рік. А за десять років задекларованої підтримки новоствореної зеленки держава зекономить 40 млрд доларів. От якраз ці 40 мільярдів і були метою авторів впровадження в Україні зеленої енергетики, ні про яку екологію ніхто і думати не збирався. Ось за ці гроші і йде сьогодні війна держави з олігархами, тільки не зрозуміло на чийому боці менеджмент країни. Несміливі його спроби хоч на кілька відсотків зменшити тарифи, хоч насправді ці відсотки нічого не міняють, зустрічають з жорстким спротивом. Не можна домовитись з тим, хто прийшов вас грабувати, або він забере все, або ви його поборете і не віддасте нічого. Тим паче, що якщо взяти до обліку всю збудовану в Україні зелену енергетику ми отримаємо вже 60 млрд доларів, які збираються викачати в найближчі роки з найбіднішої країни Європи.
Чому ще націоналізація доцільна та необхідна. В Україні ціна відновлювальної електроенергії завжди буде вищою ніж де б то не було у світі, адже у нас нема атлантичного або балтійського узбережжя, де постійно дують потужні вітри і за кількістю сонячних днів ми не можемо зрівнятись з Іспанією, а тим паче ОАЕ чи Сахарою. Це в Данії створюють енергетичні острови в океані, суцільно забудовуючи їх вітряками, які майже безперервно генерують електрику, оскільки вітри там дують 24 години на добу 365 днів на рік. У нас такого нема і встановлювати вітряки чи сонячні батареї, які будуть працювати трохи більше 10% часу дуже дорого, неефективно і не доцільно, а балансувати їх роботу вугільною генерацією це взагалі безглуздя. Лише декілька країн у світі таких як Данія, завдяки своєму географічному розташуванню та клімату, можуть опиратись на відновлювальну енергетику, всі ж інші мають за базову теплову, або ж ядерну і всі хто розуміється в енергетиці усвідомлюють, що майбутнє все одно за ядерною енергетикою, буде вона традиційною чи гібридною, чи термоядерною покаже найближче майбутнє. І саме тому в світі відновилось будівництво атомних електростанцій, а у Франції реалізується міжнародний проект термоядерного реактора ITER, в якому беруть участь всі провідні країни світу і який буде обов’язково реалізований. Це єдиний реальний шлях вирішити проблему глобального потепління. Україна теж могла б брати участь у проекті, маючи до цих пір потрібний науковий потенціал і вчених, які приймають участь в проекті ITER тільки на договірних відносинах. Але ми марно тратим гроші на підтримку тих же СЕС, замість того щоб зробити внесок в цей проект і стати співвласником найпередовішої технології у світі.
Парадокс заключається в тому, що встановлені на сьогодні 10 ГВт відновлювальної енергетики вже привели до колапсу енергосистеми, але згідно національної енергетичної стратегії України, розробленої за часів прем’єра Гройсмана в Україні найближчим часом планується встановити 25 ГВт вітряків та СЕС, що при нинішньому споживанні електроенергії означає повне закриття атомної енергетики. Мабуть треба буде ще будувати нові вугільні електростанції, щоб збалансувати ці гігавати електроенергії космічної ціни, та ще й доплатити міжнародній спільноті за зростання викидів згідно Кіотського протоколу, не говорячи вже про те, що це в найближчі роки буде коштувати Україні більше 100 млрд доларів переплат, які благополучно осядуть в кишенях відомих осіб. Сюди ще треба добавити мільярди виплат по Кіотському протоколу. Ми втрачаєм високотехнологічну базову атомну енергетику, втратим і так ледь живу економіку і під прикриттям 10% зеленої енергетики за шалені гроші повернемось на століття назад, в вугільну еру. Таку програму можна було розробити або будучи повним ідіотом, або ж отримавши надзвичайно великого хабаря. Але цю енергетичну стратегію, чомусь ніхто переглядати не поспішає, навпаки щоденно намагаються переконати населення, що електрика повинна коштувати дорого і платити за неї треба багато. Все-таки мабуть 100 мільярдів доларів дуже гарні гроші. І ні у кого не з’являється запитання, а чи витримає країна взагалі таке навантаження. Весь світ бореться за дешеву енергію, а ми за дорогу, мабуть тому, що найбідніші.
Чомусь нікому не приходить у голову вирощувати боби какао в Україні, клімат не той. А от будувати сонячні електростанції будь ласка, адже на цьому можна заробити величезні дармові гроші, треба лише пообіцявши вирощувати боби за шалені гроші, а насправді плодити будяки в необмеженій кількості, головне, щоб після того як все це закінчиться і такі бажані мільярди будуть успішно поцуплені, ніхто не поніс відповідальності ні за гроші, ні за будяки.
А закінчитись все може дуже сумно і ми замість газового, в недалекому майбутньому, сядем на російський електроенергетичний крючок, адже вона сьогодні світовий лідер ядерної енергетики та член проекту ITER.
Олександр Дубров, ексчлен ради НБУКиевVласть
Медики села Хотів Києво-Святошинського району б’ють на сполох: їхню філію ЦРЛ зачинили на карантин і є побоювання, що більше вона вже не відкриється. В першу чергу бояться гіршого через загальну тенденцію: з початку року відділення районної лікарні розформували вже в трьох навколишніх селах. Чому і хто залишає цілі території району без медицини, – досліджувала KV.
Карантин у Хотові
Як стало відомо KV, 13 травня директор комунального підприємства “Києво-Святошинська центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради” Роман Лява підписав наказ про закриття філії терапевтичного відділення у селі Хотів через карантинні заходи строком на 29 днів.
Так, у наказі №167 йдеться про переведення працівників терапевтичного відділення, трьох медичних сестер та чотирьох молодших медичних сестер на аналогічні посади до терапевтичного відділення центральної лікарні у місто Боярка з 14 травня. Наказом №168 до Боярського відділення були переведені два робітники харчоблоку.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Причина обох указів аналогічна – він є результатом виконанням постанови КМУ “Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19”, розпоряждень керівника робіт з ліквідації наслідків медико-біологічної надзвичайної ситуації природного характеру регіонального рівня у зв'язку з епідемічною ситуацією у Київській області, наказу Києво-Святошинської ЦРЛ “Про перепрофілювання ліжок терапевтичного відділення у ліжка інфекційного профілю”. Та інші причини – необхідність укомплектування персоналом терапевтичного відділення, де приймають хворих на коронавірус, а також припинення планової госпіталізації та відсутність пацієнтів у філії Хотова.
Але побоюючись, що після карантину філію не відкриють, персонал відділення ініціював збір підписів місцевих жителів, аби відділення продовжувало працювати. Як розповіла KV колишня медсестра Хотівської філії, яка забажала не називати свого імені через погрози від екс-керівництва, персоналу довелось звільнитись за власним бажанням.
“Нам вдалось зібрати близько тисячі підписів, але їх нікуди не направили, оскільки ситуація доволі напружена і я маю побоювання щодо своєї безпеки. Медпрацівників філії ознайомили із наказом і змусили написати заяви на звільнення, оскільки у Боярці сказали, що спеціалістів і так вистачає, ми там не потрібні. Загалом без роботи залишилось 11 осіб. У нас на лікуванні перебували 10 пацієнтів, їх просто відправили додому. Вони телефонують, щоб ми хоча б прийшли поставили крапельниці, але усі бояться брати на себе відповідальність. Наскільки мені відомо, у Києво-Святошинському районі закрили не тільки нашу філію, а ще декілька”, – говорить вона.
Давати коментар корреспонденту KV головний лікар Києво-Святошинської ЦРЛ Роман Лява відмовився, зіславшись на зайнятість.
Голова Хотівської сільради Микола Безпечний каже, що жителі громади мають побоювання, що терапевтичне відділення у їхньому населеному пункті вже не відновить роботу.
“В сьогоднішніх умовах безумовно робота терапевтичного відділення у Боярці гостро необхідна. Нашу філію закрили на карантин, тимчасово. Більшість жителів стурбовані, щоб після карантину вона відкрилась. Є побоювання, що карантин можуть використати як причину для остаточного закриття відділення. Поки що офіційних підтверджень цього ми не маємо, але вже займаємось питанням, можна сказати на упередження”, – зазначив він KV.
Закриття інших відділень
За словами замголови Києво-Святошинської райради Олександра Однороманенка, раніше були закриті ще три філії ЦРЛ.
“Першою була закрита філія терапевтичного відділення у селі Забір'я. Трохи згодом закрились ще дві філії – у Михайлівці-Рубежівці та у Гурівщині. У середині травня закрили відділення у Хотові, але лише на період карантину. Розглядається питання, щоб залишити там денний стаціонар”, – каже він.
Голова Михайлівсько-Рубежівської сільради Андрій Помазан зазначив, що філія терапевтичного відділення у їхньому селі закрилась декілька місяців тому.
“Згідно медичної реформи, фінансування місцевих закладів охорони здоров'я покладено на самоврядування. У нас відбулось скорочення медичного персоналу, звільнено 11 робітників, які не мали великої завантаженості. Терапевтичне відділення закрито, але залишився денний стаціонар. У нас не було там багато пацієнтів – можливо раз на місяць один пацієнт залишався на ніч, інші приходили лише у денний час. Тому ми не відчули взагалі змін”, – розповів він.
Голова Бузівської сільради Сергій Кижлай також відмітив, що у них залишився лише денний стаціонар.
“Цілодобово пацієнтів у відділенні немає, але є амбулаторія та денний стаціонар. Це результат медичної реформи. Проблем через це немає”, – каже він.
Брак спеціалістів
Як повідомили KV у прес-службі Києво-Святошинської райради, медичною реформою не передбачено фінансування терапевтичних відділень, а також Національною службою здоров’я України встановлені обов’язкові вимоги для функціонування цілодобових стаціонарів, а саме: мінімум 2 лікарі, анестезіолог та черговий пост.
“Такої кількості медичного персоналу в районі немає. За таких умов функціонування терапевтичних відділень КНП “Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради” не є можливим. Всім медичним працівникам терапевтичних відділень, у зв’язку з їхнім закриттям, запропоновано посади в КНП “Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради”, – йдеться у повідомленні.
28 травня у райраді відбулась нарада, де Центральній районній лікарні рекомендували співпрацювати із сільськими головами для створення механізму роботи денних стаціонарів.
“За результатами обговорення питання збереження функціонування терапевтичних відділень в населених пунктах району члени Постійної комісії з охорони здоров’я та Постійної комісії з питань управління комунальним майном райради вирішили рекомендувати КНП “Центр первинної медико-санітарної допомоги Києво-Святошинської районної ради” разом з сільськими головами опрацювати чіткий механізм для функціонування денних стаціонарів”, – резюмували у прес-службі.
Нагадаємо, як раніше писала KV, на старті другого етапу медреформи Обухівська центральна районна лікарня (ЦРЛ) опинилася в безвиході: коштів на заробітну плату ледь вистачає, а також медикам прогнозують скорочення штату. Водночас поліклініка ЦРЛ потребує термінових мільйонних вкладень у капітальний ремонт. Хто дасть гроші – незрозуміло. Місто готове фінансувати, але за умови, що район віддасть йому лікарню у спільне управління. Натомість, район готовий віддати контроль над медичним активом місту лише у разі повернення 50% коштів, витрачених на його утримання у минулі періоди. Поки сторони пропрацьовують переговорні позиції, персонал медзакладу роздумує над страйком.
Читайте: Миронівська районна центральна лікарня під загрозою затоплення фекаліями
КиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0008
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0005
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 4
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0004
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 4
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0004
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 3
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0008
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri, articles.text AS text, users.avatar AS image, CONCAT(users.first_name, " ", users.last_name) as author_name, users.id as author_id, users.bio as bio
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
LEFT JOIN `users` ON `users`.`id` = `articles`.`user_id`
WHERE `articles`.`id` IN('145211', '145173', '144225')
ORDER BY `published` DESC
0.0005
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0007
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.0888
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"скорочення"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"скорочення"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 160, 10
0.0018
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('93939', '93499', '93489', '93481', '93379', '92756', '92696', '92334', '92256', '92214')
0.0507
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-17 15:25:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"скорочення"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)