Шановні колеги!
Я категорично проти заміни повноцінного перепису населення оцінками його чисельності. Аргументів дуже багато і, відверто кажучи, я вже втомилася їх наводити. Складається враження, що головні витрати бюджету – це фінансування наукових досліджень і проведення перепису – єдиного джерела всебічної інформації про населення.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Складається враження, що головні витрати бюджету – це фінансування наукових досліджень і проведення перепису – єдиного джерела всебічної інформації про населення. У більшості розвинених країн існують демографічні регістри, які містять різноманітну інформацію, але і там переписи проводяться. Проводяться з використанням даних регістрів, за вужчим колом питань, але проводяться. В Україні ж таких регістрів просто не існує, і оцінка чисельності населення, проведена з величезною кількістю припущень, їх не може замінити.
За відсутності надійної інформації про генеральну сукупність (про все населення країні і його розміщення по території) неможливо забезпечити належну репрезентативність вибіркових (соціологічних) обстежень. А не маючи різнобічної інформації про населення, неможливо забезпечити належну якість управління країною. Країна – це не територія, не банки і не бізнес, хоча все це є дуже важливим; країна – це передусім люди, їх якість і тривалість життя, рівень освіти, статус на ринку праці, джерела доходів, склад родини, кількість дітей, визначення своєї етнічної приналежності, рідна мова.
Довідка KV. Міністр кабінету міністрів Дмитро Дубілет анонсував відмову від повноцінного перепису населення та заміну його на електронний перепис за допомогою збору даних за існуючими електронними реєстрами. Наприклад, реєстри про дітей (РАЦСи) і пенсіонерів (Пенсійний Фонд) , анонімна інформація мобільних операторів і т.п. " Проводимо “калібруючі” соціологічні опитування і вставляємо ці дані в математичну модель", – пояснив алгоритм Дмитро Дубілет на своїй сторінці у фейсбук, і поділився планими оприлюднити результати вже цього року.
Елла Лібанова, професор, науковець у галузі соціоекономіки, демографії та економіки праці
КиевVласть
Законопроект №2194 робить українців-власників землі кріпаками в 21 сторіччі. Він забороняє власникам землі продавати землю без згоди орендаря.
№2194 ніде не обговорювався. На відміну від проекту закону №2178-10, за нього проголосувала фракція "Голосу", яка при обговоренні №2178-10 чітко озвучила, що ринок земель "не на часі”. Багато депутатів, які теж не голосували за №2178-10, проголосовали за №2194.
Таке враження, що народні депутати взагалі не знають, чи існує законопроект №2194 та про що в ньому йде мова.
Тому розкажемо, що "Слуги народу" та інші нардепи із широко заплющеними очима можуть прийняти в другому читанні.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Законопроект №2194 “Про внесення змін до Земельного кодексу України (ЗКУ) та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин” пропонує внести зміни до ст. 130 ЗКУ, доповнивши її частиною третьою такого змісту:
- земельні ділянки, визначені у абзаці першому цієї частини (земельні ділянки сільськогосподарського призначення, власниками яких є громадяни України) та які перебувають в оренді: можуть бути відчужені за договором дарування лише на користь дружини (чоловіка), батьків, дітей, баби, діда, прабаби, прадіда, внуків, правнуків, тітки (дядька).
Практично всі землі селяни були змушені передати в оренду на довгі роки. І така норма закону означає, що не бачити їм на довгі роки жодної можливості ані "продажу землі за європейськими цінами", ані можливості перейти до самостійного господарювання.
Законопроект "слуг народу" №2194 не звільняє селян з кріпацтва, не надає їм права розпоряджатися землею, як про це наголошував президент Володимир Зеленський. №2194 посилює обмеження прав селян-власників землі, вимушуючи їх продавати землю Українського народу якомога скоріше за хоч якісь гроші своєму орендареві.
Хоча навіщо взагалі в такій ситуації купувати землю у кріпака?
Фактично з прийняттям законопроекту №2194, за попередніми оцінками, до 80% селян фактично втратять землю остаточно.
Напрочуд цікава складається ситуація. Поки всі галасували навколо законопроекту №2178-10 - блокували трибуну і пасли мертву свиню біля Верховної Ради – на наступний день після його гучного прийняття в першому читанні абсолютно непомітно було прийнято більш жахливий для українців законопроект №2194.
Законопроектом №2194 вносяться зміни до ст. 81 та 82 ЗКУ. При цьому ст. 82 обрізають до однієї “лінивої” частини, але якої:
Діюча редакція Земельного Кодексу
Пропонуємі проектом закону №2194 зміни
Пропозиції і поправки Головіна
Стаття 82. Право власності на землю юридичних осіб
1. Юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі:
….
Стаття 82. Право власності на землю юридичних осіб
1. Юридичні особи можуть набувати у власність земельні ділянки за цивільно-правовими договорами та на інших підставах, передбачених законом.
Стаття 82. Право власності на землю юридичних осіб
1. Юридичні особи (учасниками яких є виключно громадянами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі:
….
Саме так – законопроект №2194 прибирає обмеження щодо іноземців та іноземних юридичних осіб! Я пропоную поправити зміни проекту №2194, визначивши, що тільки юридичні особи України, учасниками яких є виключно громадяни України.
Законопроект №2194 не вносить зміни до ч. 1 ст. 130, залишаючи редакцію діючого ЗКУ, яка надає право іноземцям бути учасниками юридичних осіб України і фактично бути набувачами Українських земель.
Порівняння ч. 1ст. 130 ЗКУ
1.
Діюча редакція Земельного Кодексу України
Стаття 130. Покупці земель сільськогосподарського призначення
1. Покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва можуть бути:
а) громадяни України, які мають сільськогосподарську освіту або досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного сільськогосподарського виробництва;
б) юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва.
….
2.
Зміни, які пропонуються проектом закону №2178-10
Стаття 130. Набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
1. Набувати право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть:
а) громадяни України;
б) юридичні особи України, створені за законодавством України;
в) територіальні громади;
г) держава.
….
3.
Зміни, які пропонуються проектом закону №2194
Відсутні пропозиції щодо змін
4.
Пропозиції і поправки Головіна
Стаття 130. Набувачі права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
1. Набувачами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть бути:
а) громадяни України;
б) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють права власника від імені Українського народу в межах, визначених Конституцією України
....
Зміни, які пропонуються внести законопроектом №2194 до ст. 130 (зміни ч. 2 та доповнення ч. 3) , жахають: зухвалість, тупість чи справжня віра, що заборона власникам землі продавати землю без згоди орендаря і є те обіцяна президентом свобода та визволення від “совка”.
Порівняння ч. 2 та доповнення ч. 3 ст. 130 ЗКУ
1.
Діюча редакція Земельного Кодексу України
Стаття 130. Покупці земель сільськогосподарського призначення
….
2. Переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають громадяни України, які постійно проживають на території відповідної місцевої ради, де здійснюється продаж земельної ділянки, а також відповідні органи місцевого самоврядування.
3. Відсутня.
2.
Зміни, які пропонуються проектом закону №2178-10
Стаття 130. Набуття права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
….
2. Частина визначає обмеження права власності щодо площ сільськогосподарських земель.
3. Частина 3 (доповнення) визначає переважне право орендаря на купівлю земель, які він орендує у разі їх продажу.
3.
Зміни, які пропонуються проектом закону №2194
….
2. Частина 3 визначає переважне право орендаря на купівлю земель, які він орендує у разі їх продажу.
3. Земельні ділянки приватної власності сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельні ділянки, виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, можуть бути відчужені лише за договорами купівлі-продажу, дарування, міни, внесення до складеного капіталу чи шляхом звернення стягнення на них.
Земельні ділянки, визначені у абзаці першому цієї частини та які перебувають в оренді:
можуть бути відчужені за договором дарування лише на користь дружини (чоловіка), батьків, дітей, баби, діда, прабаби, прадіда, внуків, правнуків, тітки (дядька);
без згоди орендаря бути обміняні лише на земельні ділянки, розташовані у тому ж масиві земель сільськогосподарського призначення;
не можуть бути внесені без згоди орендаря внесені до статутного капіталу.
4.
Пропозиції і поправки Головіна
Стаття 130. Набувачі права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
2. Громадяни України мають право бути набувачем тільки однієї земельну ділянки сільськогосподарського призначення площею не більше 10 гектар, що відповідає граничного обсягу права власності на землі сільськогосподарського призначення, які можуть перебувати у власності однієї особи.
Громадяни України не мають права бути набувачами земель понад граничні обсяги права власності на землі сільськогосподарського призначення.
У разі відсутності у власності громадянина України земельної ділянки сільськогосподарського призначення внаслідок її відчуження, громадянин України має право знову бути набувачем однієї земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
3. Територіальні громади мають право набувати земельні ділянки тільки на території відповідних територіальних громад.
Виходячи з цього, єдина можливість запобігти негативам від таких запропонованих Сдугами законодавчих змін є внесення національно-орієнтованих пропозицій і поправок до законопроекту №2194.
Пропоноване мною подання для внесення пропозицій і поправок:
Голові Комітету
Верховної ради України
з Комітет з питань аграрної та земельної політики
Сольському М. Т.
Щодо проекту закону № 2194 від 01.10.2019 р.
Шановний Микола Тарасович!
Нами було проведено детальний аналіз проекту Закону України “Про внесення змін до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів щодо удосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин” 2194 від 01.10.2019 р., який було прийнято в першому читанні 14.11.2019 р. із скороченою процедурою розгляду.
Маємо зазначити, що прийнятий вищезазначений Проект Закону не відповідає нормам Конституції України, зокрема статтям 13 та 14.
Проектом Закону не відповідає віковому запиту українців самостійно господарювати на власній землі. Державні землі потрібні країні не для того, щоб бути проданими в угоду і збагаченню невігласів, які вирішили, що земля це товар. Українська земля потребує ефективного власника з числа українських громадян, Україна потребує нової якості державного управління, як в користування державною землею, так в організації ефективних національно-орієнтованих земельних відносин.
Керуючись вищезазначеним, надаємо пропозиції і поправки для врахування у другому читанні проекту Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо обігу земель сільськогосподарського призначення” №2194 від 01.10.2019 року.
1. Частини 1-13 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити.
2. Частину 17 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити.
3. Внести поправки до частини 18 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши в такій редакції:
“18) статтю 81 викласти у такій редакції: “Стаття 81. Право власності на землю громадян
1. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;
в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;
г) прийняття спадщини;
ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
2. Іноземці та особи без громадянства не можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення.
4. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
4. Внести поправки до частини 1 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши в такій редакції:
“19) статтю 82 викласти у такій редакції:
“Стаття 82 Право власності на землю юридичних осіб
1. Юридичні особи (засновані виключно громадянами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі:
а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;
б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу;
в) прийняття спадщини;
г) виникнення інших підстав, передбачених законом.
4. Землі сільськогосподарського призначення, отримані в спадщину іноземними юридичними особами, підлягають відчуженню протягом одного року.
5. Частину 20 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити.
6. Внести поправки до частини 21 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши в такій редакції:
“21) частину другу статті 93 викласти в такій редакціїї:
“Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам України та юридичним особам України, заснованим виключно громадянами України.”
7. Частину 22 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити
8. Частину 25 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити
9. Частину 26 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити
10. Внести поправки до частини 29 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши її в такій редакції:
“29) Статтю 130 викласти в такій редакції:
“Стаття 130. Набувачі права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення
1. Набувачами права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть бути:
а) громадяни України;
б) органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які здійснюють права власника від імені Українського народу в межах, визначених Конституцією України
2. Громадяни України мають право бути набувачем тільки однієї земельну ділянки сільськогосподарського призначення площею не більше 10 гектар, що відповідає граничного обсягу права власності на землі сільськогосподарського призначення, які можуть перебувати у власності однієї особи.
Громадяни України не мають права бути набувачами земель понад граничні обсяги права власності на землі сільськогосподарського призначення.
У разі відсутності у власності громадянина України земельної ділянки сільськогосподарського призначення в наслідок її відчуження, громадянин України має право знову бути набувачем однієї земельної ділянки сільськогосподарського призначення.
3. Переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають громадяни України, які постійно проживають на території відповідної територіальної громади, в адміністративних межах якої відчужується земельна ділянка, а також відповідні органи місцевого самоврядування.
4. Територіальні громади мають право набувати земельні ділянки тільки на території відповідних територіальних громад.”.
11. Внести поправки до частини 30 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши її в такій редакції:
“30) статтю 131 викласти в такій редакції:
Стаття 131. Набуття права власності на земельні ділянки
1. Набуття земельних ділянок відбувається на підставі договорів купівлі-продажу, міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод, а також на підставі рішень суду, рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які здійснюють права власника від імені Українського народу в межах, визначених Конституцією України та на інших підставах, передбачених законом.”.
12. Частину 34 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити.
13. Частину 35 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити
14. Внести поправки до частини 38 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виклавши її в такій редакції:
“38) статтю 145 викласти в такій редакції:
“Стаття 145. Припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності, а також у випадку порушення вимог щодо граничного обсягу права власності на землі сільськогосподарського призначення, які можуть перебувати у власності однієї особи.
1. Якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права.
2. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Позов про примусове відчуження земельної ділянки подається до суду органом, який здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.
3. У разі порушення вимог статті 130 цього Кодексу щодо граничного обсягу права власності на землі сільськогосподарського призначення, що можуть перебувати у власності, земельні ділянки, площа яких перевищує зазначені граничні розміри, примусово відчужуються за рішенням суду на земельних торгах. Позов про примусове відчуження земельної ділянки подається до суду Антимонопольним комітетом України.
4. Земельна ділянка щодо якої судом прийнято рішення про її примусове відчуження продається на земельних торгах. Кошти отримані від її продажу сплачуються попередньому власнику земельної ділянки за вирахуванням витрат, пов’язаних з проведенням земельних торгів.”
15. Частини 39-55 статті 1 розділу І проекту Закону №2194 від 01.10.2019 р. виключити.
Читайте: Земельні поправки Головіна до законопроекту №2178-10: земля українцям
Роман Головін, розробник і втілювач Народної земельної реформиКиевVласть
Відсутність закону про обіг зброї серед цивільного населення несе в собі шалені ризики. По-перше, це стимулює корупцію в МВС. По-друге, десятки тисяч людей були незаконно засуджені до різних термінів позбавленні волі. По-третє, Україна втрачає великі кошти через відсутність легального ринку зброї для громадян. Про це в інтерв`ю КиевVласть розповів голова наглядової ради Української асоціації власників зброї (УАВЗ) Георгій Учайкін (на фото).
УАВЗ (*), за словами Георгія Учайкіна, сьогодні нараховує близько 20 тис. членів. “Я не буду приховувати, серед членів УАВЗ є представники не тільки МВС, а й інших силових структур. В кожній з них є нормальні люди, котрі розуміють, для чого ми це робимо”, – каже голова наглядової ради УАВЗ.
УАВЗ проводить багато заходів – навчальних та об`єднуючих, на кшталт “Gun open day”. Члени асоціації мають певні бенефіти при купівлі зброї – знижки та дисконти. Крім того, УАВЗ свого часу виступила засновником “Українського легіону”, через який пройшли тисячі громадян України.
Але головне завдання УАВЗ сьогодні – це захист своїх членів від свавілля з боку правоохоронних органів. І асоціації є що розповісти про спротив нахабству, корупції та відвертому беззаконню, який системно чинять і силові, і судові органи влади.
Проте головною метою УАВЗ останні роки є прийняття закону про зброю для цивільних осіб, який наведе лад в цій сфері та надасть громадянам України право на збройний захист свого життя та майна, а також життя своїх рідних та близьких.
В розмові з KV Георгій Учайкін роз'яснив, чому законопроект “Про зброю” (№1222) є правильним та чим шкідливий альтернативний законопроект (№1222-1). Крім того, голова наглядової ради УАВЗ розповів про економічні та безпекові перспективи від прийняття законопроекту №1222 й наголосив, що його відсутність рано чи пізно призведе до шаленого валу справ проти України в Європейському суді з прав людини.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Більшість людей вважають, що у нас є закон про зброю. Чим насправді зараз врегульовано для громадян обіг зброї, її придбання, використання?
Георгій Учайкін: Весь обіг зброї серед цивільного населення наразі регулюється внутрішнім наказом МВС №622 від 21 серпня 1998 року. Цей документ застарів з усіх точок зору. І це визнають навіть в МВС.
Наказ грубо порушує вимоги Конституції, а свіже рішення суду від жовтня 2019 року (про скасування одного з пунктів наказу МВС №622, – KV) по справі члена УАВЗ Кирила Сударикова (йому було анульовано дозвіл на зброю на підставі того, що він не пустив правоохоронців о 22 годині до себе додому, – KV) додатково переконало нас, що є судді, котрі розуміють, про що йдеться.
Ч. 7 ст. 92 Конституції, основного закону прямої дії, визначає правовий режим власності: вся власність має регулюватись виключно законом. В той же час, якщо людина за власний кошт хоче придбати/набути у власність мисливську зброю, то процес придбання регулюється не законом, а наказом МВС!
Про це знав і міністр внутрішніх справ Арсен Аваков, і його міністр юстиції Павло Петренко. Ми втомились судитись із Мінюстом через те, що вони не визнають незаконним наказ №622. Вони (МВС, – KV) напишуть за 15 хвилин нісенітницю, а ти потім роками це в судах оскаржуй. Ми в деяких справах вже дійшли навіть до Верховного суду – ці справи тривали три, чотири роки.
Зараз закону не існує, існує наказ. І ми сподіваємось, що закон врешті-решт з’явиться. Тим більше, що зараз відверто непоганий законопроект вже зареєстровано у ВРУ. Проте, навіть за сприятливих умов, цей процес займе не менше року. А за несприятливих – може розтягнутись.
KV: В минулому скликанні Ради був негативний досвід з законопроектом №1135-1 про зброю, котрий подали ще наприкінці 2014 року. Серед його авторів було, мабуть, 30 депутатів різних фракцій. Але не було навіть розгляду в комітетах.
Георгій Учайкін: Не було, бо гальмували як могли.
KV: А для чого тоді реєстрували? Для хайпу?
Георгій Учайкін: Ні. Була домовленість, щоб ухвалити цей закон, але його за формальними причинами не реєстрували 10 місяців. Ходили і до Олександра Турчинова із тим законом, коли він ще був в.о. президента, ми чудом його зареєстрували, як альтернативний, 10 грудня 2014 року. До нас нісенітницю зареєстрував Сергій Каплін.
KV: Чи була хоч одна фракція у минулому складі парламенту, котра чітко казала, що вона за законопроект №1135-1?
Георгій Учайкін: Ні. За законопроект були “свободівці”, але в них не було фракції. Була ситуативна підтримка окремими народними депутатами від “Народного фронту”, “Радикальної партії” та “Блоку Петра Порошенка”. Більш того, Петро Порошенко тоді так вперся – і я не вірю, що через якийсь тиск з боку МВС, хоча не виключаю і певний тиск з їх боку.
KV: Можливо, Порошенко вперся через те, що лише 11% підтримували так звану легалізацію зброї й боявся електоральних втрат?
Георгій Учайкін: Вони завжди бояться електоральних втрат, але треба ж розуміти, що власники зброї – фундамент та запорука спокою в суспільстві, тільки вони здатні зупинити будь-яке свавілля. Звісно, що ще за часів Порошенка треба було створити робочу групу з фахівців і працювати в комітетах, але сталося, як сталося.
Проте локомотивом в таких питаннях має виступати суспільство. Воно має тиснути – через петиції, суди, законопроекти, обговорення. І головне – не давати, щоб все проходило кулуарно, журналісти мають висвітлювати аргументи. Тому що під наглядом преси багато речей політики змушені робити чесно.
Втім, тепер ситуація інша. Наш законопроект №1222 є вже основним. І подано ще альтернативний №1222-1.
За великим рахунком в цьому парламенті ми вже просунулись далі, ніж в попередньому – тоді ми не переконали навіть щось розглядати в комітеті, а зараз вже маємо цілу низку позитивних експертних висновків та пройшли Антикорупційний комітет ВРУ без зауважень. Створена і працює робоча група при правоохоронному комітеті, хоч щось почалось.
KV: В минулому під ВР проходили мітинги, коли законодавцям натякали, що слід розглянути законопроект. Найближчим часом плануються якісь подібні заходи?
Георгій Учайкін: Важливо розуміти, з чим ми маємо справу. ВР – це такий окремий організм, який живе за власними правилами . Принаймні та, під якою ми мітингували в 2015 році. Ми тоді вийшли тому, що вони (парламентарії, – KV) хотіли внести зміни в Конституцію не через референдум, як того вимагає законодавство, а самостійно.
І ми вийшли із пропозицією внести до Конституції право громадян на збройний захист себе і своєї країни – на кшталт Другої поправки до Конституції США, бо в той час наша перша петиція вже була майже підписана. Ми оголосили про свою акцію першими, але потім низка політичних сил вирішили також вийти зі своїми вимогами.
Ми дізнались, через свою службу безпеки, що під Радою може бути спекотно, і завчасно вивели своїх людей за півгодини до вибухів. Ми встигли передати свою вимогу офіційно через когось з депутатів – і пішли звідти. Але після того ми стали більш обережно ставитись до таких акцій, тому що провокації із власниками зброї просто робити. Хтось щось кине, щось вибухне, а звинувачувати будуть не тільки УАВЗ, а і всіх власників зброї.
У нас були акції під Вищою радою правосуддя, судами, Генеральною прокуратурою, Кабміном, ми постійно щось таке проводимо, щоб не давати їм спати. Але такі масштабні, як у 2015 році, ми робити не хотіли.
Сьогодні ВРУ трошки інша, до неї потрапили дві політичні сили, котрі у своїх програмах офіційно задекларували, що зобов’язуються законодавчо врегулювати обіг зброї в Україні – “Слуга народу” та “Голос”. Суто теоретично, вони здатні створити необхідну кількість голосів для ухвалення закону. Тому сьогодні шанс з’явився. І навіть, якщо цього разу не вдасться зламати опір, ми вже просунулись далі і зупинятись не збираємось.
KV: Якщо уявити собі, що в 2020 році Рада прийме законопроект №1222, що зміниться для простих громадян?
Георгій Учайкін: Протягом першого півріччя після прийняття цього закону знизиться рівень вуличної злочинності, щонайменше на 50%, і стане спокійніше. Бо закон про зброю спрямований не лише на врегулювання обігу зброю.
Це – ключовий інструмент, необхідний для підвищення рівня громадської безпеки, і в боротьбі з “чорним ринком” зброї. Він передбачає не тільки право громадян на збройний захист, а і врегулювання діяльності приватних охоронних компаній, в ньому величезна низка пов’язаних питань, які абсолютно прогнозовано зміцнять громадську безпеку.
Тому цей закон жодним чином не можна називати спрощено “про легалізацію зброї”.
KV: Чи “вільний обіг зброї”.
Георгій Учайкін: Термін “вільний обіг зброї” використовують лише хлопці в погонах, щоб навмисно лякати людей.
Законопроект №1222 регламентує абсолютно всі процеси, пов’язані з обігом зброї серед цивільного населення. Наприклад – в Кабміні не знають, як обкласти населення податками, на ФОПів тиснуть, а в той же час на підлозі лежить фактично бюджетоформуюча галузь. Уявіть – в країні немає жодного патронного заводу, не вистачає курсів з навчання власників зброї, стрілецьких комплексів, а в усіх країнах світу – це створення робочих місць та наповнення бюджету. Так створіть чіткі, зрозумілі, а головне законні правила і дайте бізнесу можливість цим зайнятись!
Відрегулюйте на рівні законів, ліцензій – і ви побачите, як підуть інвестиції, бо всі зацікавлені! Наведу приклад. Тільки в одному калібрі 9х19, найпопулярнішому пістолетному в Америці, цивільні на рік вистрілюють 2 млрд патронів. Заводи з виробництва боєприпасів в США працюють в три зміни, щоб задовольнити ринок. У нас було б аналогічно, хай і в 10, 20, 30 разів менше, бо Україна сама по собі менша.
Впевнено можу сказати, що тільки на роботі курсів з підготовки власників зброї роботу могли б отримати декілька десятків тисяч людей по всіх регіонах країни. А це – не тільки створення робочих місць, але і наповнення місцевих бюджетів.
Виникне потреба десь у 10 тис. інструкторів. А ще будуть задіяні й інші люди – юристи, медики, бухгалтера тощо. Так, ніхто одразу не відкриє 2 тис. курсів, але треба створити умови – і за 5 років ці курси відкриються.
Уявляєте собі масштаб антизброярського лобі, якщо, всупереч здоровому глузду, люди не йдуть на те, щоб підняти гроші, котрі лежать на підлозі? Напевно хтось від цього отримує такий зиск, який перекреслює всю логіку.
KV: Антизброярське лобі – це хто?
Георгій Учайкін: Насамперед МВС і афільована з ним одна зброярська мережа. Це дві руки антизброярського лобі.
KV: Інші гравці зброярського ринку?
Георгій Учайкін: Вони не такі потужні і знаходяться в залежному становищі. Хто видає ліцензії магазину? МВС. Хто видає ліцензії охоронній компанії? МВС. Однією рукою видають ліцензію, іншою тримають за горлянку. Це неправильно, це треба розносити по різних відомствах і ламати корупційну схему.
Наведу простий приклад. У вас є посвідчення водія. Це ж не право на автомобіль. Що обмежує вас від придбання будь-якої кількості автомобілів тієї категорії, котра зазначена у вас в правах? Виключно ваш гаманець.От і ми пропонуємо вчинити так само із власниками зброї.
У вас є посвідчення власника зброї певної категорії. І ви можете придбавати зброю, а не ходити кожного разу за дозволом. Чому ви маєте ходити за зеленим папірцем (дозвіл на придбання зброї, т.зв. “зеленка”, має зелений колір, – KV) кожного разу, коли побажали щось собі придбати? У вас така ж відповідальність, як за одну, так і за десять одиниць зброї. Але щоразу ви маєте приходити на уклін – і так кожні три роки.
Що відбувається насправді: людина думає, чи може вона не ходити кожні три роки через брак часу, щоб за неї це хтось зробив? Можна – за 200 баксів. Це корупція, яка продовжує зростати.
А треба зробити ясно й прозоро. Отримуєш посвідчення власника зброї з певною категорією. Іди й купуй, скільки тобі треба зброї, на яку видано дозвіл.
То чому держава у вигляді МВС тебе обмежує? Ти ж все одно пройшов навчання, заліки здав, був представник правоохоронних органів на іспиті, була відеофіксація. Чого ще треба?
KV: Це радянський рудимент.
Георгій Учайкін: Так, рудимент, котрий псує життя всій Україні. Це ж базовий інстинкт – інстинкт самозбереження. Щоб задовольнити цей інстинкт в 21 сторіччі – людям потрібна зручна вогнепальна зброя самозахисту, яку можна носити з собою, як колись носили сокири, ножі, шпаги.
Ще 200-300 років тому людину без зброї на вулиці вважали б самогубцем. А у нас зараз мільйони таких самогубців навколо ходять. За статистикою ГПУ з початку року до початку вересня в 2019 році в Україні було 5576 випадків умисного вбивства. Розбій – 1296 випадків. Умисне тяжке тілесне ушкодження – 1372 випадки, середньої тяжкості – 2003. До кінця року буде 8000 вбивств. Додайте тих, хто загинув від тяжких ушкоджень – 10000 людей в Україні вбивають щороку. За 28 років – 280 тисяч вбитих!
KV: Це, умовно кажучи, населення обласного центру – Чернігова чи Сум.
Георгій Учайкін: Якби за кожного вбитого віночки ставили обабіч дороги, як у випадках із загиблими в ДТП, то, напевно, якось наочно було б. А так – якась статистика.
KV: Отже, коли ВР прийме закон про зброю, а президент Володимир Зеленський підпише його, ми отримаємо безпеку?
Георгій Учайкін: Ну давайте поміркуємо. Ми отримаємо серйозну комбінацію: систему, яка готує майбутнього власника зброї, відповідального власника зброї (бо методологією все прораховано), зміни у діяльності приватних охоронних компаній, які мають право на зброю, причому ліцензію видає не МВС. Вони мають бути на зв’язку з Нацполіцією, і стають елементами громадської безпеки, як в Ізраїлі, коли охоронець знешкоджує терориста.
Це зменшує і навантаження на бюджет, бо частину хлопців у формі можна буде скоротити. І, відповідно, за півроку відсотків на 50 отримаємо зменшення вуличної злочинності. І цифри статистики від ГПУ можуть зменшитись вдвічі.
KV: Економічний ефект, про який говорили раніше, ви якось рахували?
Георгій Учайкін: Ні, бо ми не в бізнесі, хоча нас вперто намагаються в цьому звинуватити. Ми робимо це з інших міркувань. В нас є серйозні перестороги з питань майбутнього нашої країни, дітей, онуків.
Проте, ми можемо очікувати на відкриття близько 2 тис. закладів з підготовки власників зброї – за аналогією з учбовими закладами з підготовки водїів, яких зараз десь 2,5 тис. Відповідно, буде потрібна велика кількість тирів, стрілецьких комплексів. Навколо Києва має бути з десяток великих стрілецьких комплексів і ще, щонайменше, 30 тирів в столиці. Помножте це на всю країну.
Читайте: На 3 миллиона жителей в Киеве работают 12 тиров
З’явиться потреба в боєприпасах, в тюнінгу, в тому, щоб зброя потрапила в країну не на монопольних засадах, а на конкурентних. Швидше за все будуть побудовані заводи з виробництва боєприпасів та стрілецької зброї. Виникне ціла галузь, якої сьогодні фактично не існує.
Коли ми це зробимо, з`явиться наступне завдання – зміни до Конституції.
KV: Українська Друга поправка до Конституції за аналогією за американською: “Через те, що для безпеки вільної держави необхідне добре організоване ополчення, право народу мати і носити зброю не повинне обмежуватися”?
Георгій Учайкін: Так. Це – надмета і ми це мусимо зробити.
KV: Як ви думаєте, коли суспільство при згадці про збройний захист не буде затуляти вуха, очі?
Георгій Учайкін: Ті, хто виступають проти, просто не потрапляли до ситуації, коли потрібен не те що пістолет, а хоча б газовий балончик. Але давайте розмірковувати логічно.
Через АТО за ці роки пройшли близько 500 тис. людей. Як думаєте, ці люди за право на збройний захист? Думаю, що так. А ще є просто власники зброї, мисливці, яких в Україні сотні тисяч. І це не рахуючи членів сімей всіх згаданих.
Думаю, що показник про 11% створено штучно і він не відповідає дійсності. Все залежить від того, як ставити питання: вільний обіг зброї, легалізація... Давайте запитаємо: чи хочете ви на законних правах придбати зброю самозахисту, чи довіряєте свій захист поліції? І одразу все зміниться, бо людина зрозуміє, що треба обирати: захищати себе законно але самостійно чи довіряти поліції.
Читайте: Задержаны полицейские, подозреваемые в пьяной стрельбе по ребенку в Переяслав-Хмельницком
Тому, на мою думку, сьогодні підтримка законопроекту №1222 набагато більша.
KV: А що скажете про альтернативний законопроект №1222-1, який теж подали народні депутати від “Слуги народу”?
Георгій Учайкін: Він має іншу філософію. Це за суттю – наказ МВС №622 у вигляді закону, яким пропонується дозволити громадянам володіти травматичною зброєю для громадян та приватних охоронних компаній і не більше.
Законопроект №1222-1 відкриває “скриньку Пандори”, бо травматична зброя не ідентифікується - і її масовий продаж призведе до шаленого сплеску злочинності.
KV: Хіба що гільзотека.
Георгій Учайкін: Щоб гарантовано ідентифікувати ствол, нам потрібні два елементи – гільза та куля, яка пройшла канал ствола і має відбитки. Ми можемо ідентифікувати ствол, якщо його продано офіційно. У випадку з травматичною зброєю одного елементу немає, бо на шматочку гуми ніяких відбитків не залишається. Якщо ж до того стріляють з револьверу і гільза залишається у каморі барабану, тоді взагалі нічого немає.
А що робити із тим, що в уяві людей травматична зброя не вбиває? Вбиває! Постріл впритул майже дорівнює пострілу з бойової, постріл в око чи скроню - смерть, кулі знаходять в легенях, в печінці. І це – травматична зброя. Так навіщо нам це потрібно? Що вони нам пропонують?
Якщо підходити фахово, вони не мають право нам пропонувати травматичну зброю, яка у всьому світі зветься less-lethal, тобто – менш летальна. Це має використовуватись виключно спецпідрозділами, і ми бачили, як вони із нею поводились під час масових заворушень.
Тоді що – знову нічого не пропонуємо людям, знову люди залишаються беззахисними? Врешті-решт, 5,5 тис. осіб загинуло від рук злочинців на вулицях. А скільки працівників правоохоронних органів загинуло за цей час при виконанні службових обов”язків?
KV: Можливо, людей 30?
Георгій Учайкін: Не знаю і не хочу на цьому спекулювати. Але правоохоронців з бойовою зброєю вбивають менше в сотні разів, ніж людей на вулицях. Чому нам, а не правоохоронцям пропонують травматичну зброю? Чи може люди зустрічають якихось інших злочинців? Нехай правоохоронці ходять із травматичною зброєю, щоб не вбивати злочинця, а судити його потім. Чому МВС такий варіант не влаштовує?
Законопроект №1222-1 концептуально не відповідає ані здоровому глузду, ані вимогам українських реалій.
Крім того, що робити із необлікованою зброєю, котру люди понакуповували на чорному ринку? В законопроекті №1222 ми передбачаємо механізм часткової постановки на облік того, що буде дозволено законом – через складну процедуру балістичної експертизи та проходження відповідних курсів.
А за законопроектом №1222-1 – хто відмовиться від свого бойового ствола на користь травматичного? Через це знову буде квітнути чорний ринок, знову МВС буде імітувати боротьбу із незаконним обігом зброї, а насправді – буде просто пиляти бюджет та заробляти на потоках.
Але ж і діти тих, хто сьогодні просуває законопроект №1222-1 можуть зустріти таких самих злочинців, як і інші! Може час це вже усвідомити?
KV: Ну, їх діти будуть мати зброю. Ще й нагородну, можливо.
Георгій Учайкін: Це неправильно, суспільство так не може розвиватись. Люди бачать рівень злочинності та Пашинського, який стріляє з нагородного пістолета, незрозуміло на яких підставах ним отриманого, а зараз ще намагається надати цьому ганебному вчинку політичне забарвлення. Аж соромно.
На мою думку, право нагороджувати зброєю будь-кого може бути лише у Президента України, решта силових відомств повинні мати право нагороджувати лише тих, хто офіційно працює в цих структурах.
Чому так? Тому що 50 тис. нагородних стволів вже по країні гуляє. Повірте, більшість з них вони тупо продали або роздали “своїм” за послуги.
Читайте: “Дело Пашинского“: прокуратура уверяет, что водитель ”заглохшего” микроавтобуса имеет статус свидетеля
KV: Тобто, статистика про 50 тис. нагородних стволів є?
Георгій Учайкін: Вони (МВС, – KV) всупереч навіть рішенням суду відмовляються повідомити, кого вони нібито “нагородили”, але ми вирахували, що вони видають щонайменше 2,5 тис. на рік, всі загалом. Тепер порахуйте, за 28 років незалежності, ще цифра буде більша.
KV: У когось їх два, п”ять, вісім...
Георгій Учайкін: Не будемо вказувати пальцем, але деякі з них отримували навіть автомат Томпсона, кулемет “Максим” та автоматичну зброю. В будь-якій країні світу за це би вже всі причетні до таких зловживань посадовці сиділи.
KV: Тобто, уточнюю, в законопроекті № 1222-1 є корупційні ризики?
Георгій Учайкін: Корупційні ризики там шалені.
KV: Крім прийняття закону, ще треба буде приймати зміни до Кримінального кодексу (КК)?
Георгій Учайкін: На цей час ст. 36 стаття КК вже гарантує нам право використовувати зброю для самозахисту в трьох випадках: коли вдираються до помешкання, коли нападає група осіб (два – це вже група) і коли на вас здійснюється озброєний напад.
Проте ми в своєму законопроекті 1222 теж запропонували деякі зміни до ст. 36, які на нашу думку покращать ситуацію.
Але у нас є окремий напрацьований законопроект по докорінних змінах до ст. 36, який ми намагались подати ще за часів Порошенка. Після ухвалення 1222 будемо намагатися і його зареєструвати. Проте, наголошую, і зараз є всі підстави сказати, що існуючої ст. 36 загалом буде достатньо. Якщо мені кажуть “посадять”, я згадую приклад з Антоном Фарбом: він захистив себе хоч і без пістолета, але з ножем від трьох нападників, його спробували посадити – і нічого з того не вийшло.
KV: З іншого боку, якщо пам’ятаєте справу Грациотова в Одесі, то його ледве витягнули.
Георгій Учайкін: Так, в той час судова практика часто ставала на бік нібито “постраждалого”. Але останнім часом все змінюється, згадайте хоча б випадок у Сухолуччі. Якщо хоч одна з трьох ознак, які я згадав раніше присутня, можна застосовувати зброю.
Читайте: Полиция “оправдала” предпринимателя из Киевщины, застрелившего грабителя из карабина
KV: Коли закон приймуть, ст. 263 КК (незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами) почне працювати на законних підставах?
Георгій Учайкін: Саме так. З’являється закон – і ст. 263 КК починає працювати так, як вона має працювати. Бо в ній сказано “без передбаченого законом дозволу”, а закону зараз немає.
KV: А скільки людей зараз вже засуджено за цією статтею?
Георгій Учайкін: З 2007 по 2018 роки – 52 тис. вироків. Але не всі сіли – хтось пішов на угоду зі слідством, хтось отримав умовне.
Та важливо розуміти, що всі ци вироки – антизаконні, бо не спираються на закон. Це окрема тема, бо це треба передавати до Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) – і займатись тими прокурорами і суддями, котрі свідомо розуміли, що людину не можна карати за порушення неіснуючого закону, але все одно карали.
Хоча набагато простіше силовикам було б поставити в ультимативній формі вимогу ВР ухвалити закон, як необхідний інструмент в цій боротьбі.
KV: Звернення до ЄСПЛ були з цього приводу?
Георгій Учайкін: Не можу точно сказати. Здається, щось було, але не під нашим контролем. Були наші звернення на генпрокурора Юрія Луценка, які прогнозовано залишились без належної реакції
KV: ЄСПЛ зазвичай призначає від 3-5 тисяч євро компенсації. Якщо помножити на 50 тисяч...
Георгій Учайкін: Не всі 50 тисяч, звісно, звернуться. Але все одно ганебно: чому ми, як платники податків, маємо відшкодовувати злочинну діяльність прокурорів чи суддів? Все це б’є по кишені платників податків, тобто по нашій кишені.
KV: Як ви зараз оцінюєте кількість легальної та нелегальної зброї в Україні?
Георгій Учайкін: Якщо казати про стрілецьку, то кількість легальної – 2,5 млн одиниць, нелегальної – до 5 млн. Може цифра буде і більшою, але мене постійно критикують, що я лякаю захмарними цифрами, тому обмежимося тим, що кажуть міжнародні експерти.
Ніхто не хоче зрозуміти, що газовий або стартовий пістолет, який ввозиться сюди без ліцензії, за лічені хвилини переробляють на бойовий чи травматичний. Станом на 2013 рік мені один з дотичних до теми людей казав, що в Україну було завезено до 400 тис. стартових пістолетів Zoraki. Тобто, сотнями тисяч завозять стартові пістолети, які потім переробляють в травмат, або в бойовий. І це фактично так само необлікована зброя.
Читайте: С начала года в Киеве изъято более 50 переделанных под стрельбу боевыми патронами пистолетов
KV: МВС давала інформацію про обліковану зброю на рівні 800 тисяч.
Георгій Учайкін: Вони не володіють інформацією. Вони до 2004 року не мають статистики, бо фактично до цього року немає бази даних. Люди не продовжують дозвіл по 20 років – і ніхто до них не приходить. Взагалі, питанню обліку зареєстрованої зброї в нашому законопроекті приділена окрема увага.
Ще в МВС говорять, що крадуть травматичні пістолети у власників. Але насправді людина просто пише заяву, що пістолет загубив чи вкрали – і продовжує ним користуватись, щоб не платити хабарі. За травматичну зброю у нас тільки адміністративна відповідальність, якщо знайшли у вас без використання.
KV: В законопроекті №1222 холодну зброю виводять в принципі з класу зброї?
Георгій Учайкін: В цьому законопроекті немає поняття “холодна зброя”. Я взагалі не розумію, що таке холодна зброя. От виделка – холодна зброя? А столовий ніж? Як тільки я застосую його проти когось, він стає знаряддям злочину. У нас з вилами по парламенту бігали! Треба припиняти цю тему, бо потім починають хапати реконструкторів з їх незагостреними мечами.
KV: Часто наводять приклад закону про зброю у Молдові.
Георгій Учайкін: Молдова – це показник, хоч вона і маленька. Молдова також є красномовним показником в іншому. З 1994 року ухвалений закон про зброю (втратив чинність в 2013 році у зв`язку з прийняттям в 2012 році нового профільного закону, – KV). Їх раніше ніж нас почали без віз пускати до Європи. За вживанням алкоголю на душу населення вони випереджають Україну. При цьому нікого не вбивають, себе захищають. Чому молдавани не напилися і не перестріляли один одного, і чому українці так мають вчинити?
Приїхав до нас заступник міністра МВС Молдови, був круглий стіл. Він говорить: “Вам треба обов’язково в законі про зброю зазначити такий момент”. Я кажу, що у нас немає закону про зброю. Він не повірив! Запитує – як ми живемо?
Ще можна подивитись на Чехію. Там міністр внутрішніх справ став ініціатором поправки до Конституції, яка б надавала громадянам право на захист себе і країни від тероризму і зовнішньої агресії. Причому нижня палата парламенту вже ухвалила цю правку. Так це ж “міністр МВС здорової людини”!
Уявити собі, що у нас міністр внутрішніх справ виходить з такою ініціативою, я не можу. Хоча загрози для нас і загрози для Чехії порівнювати не можна.
Варто також подивитись на відповідні закони країн Балтії.
KV: Скільки країн в Європі, котрі не мають закону про зброю?
Георгій Учайкін: Україна – це Європа? Тоді одна. Більше нема. Всі мають закони. Жорсткіші, не жорсткіші, але мають. Наші громадяни живуть в тих країнах і із задоволенням виконують їх закони.
KV: В мене останнім часом часто відбувається ламання списів зі знайомими, пересічними громадянами, з приводу збройного самозахисту.
Георгій Учайкін: Завжди ставте своїм співрозмовникам одне питання: чи хотів би ти на законних підставах володіти зброєю самозахисту або ти цілковито довіряєш свій захист поліції? Ми свого часу навіть проводили опитування – 97% на 3%. У нас є підозра, що 3% – це співробітники поліції. Бо ніколи людина при своєму розумі не скаже, що вона довіряє поліції настільки, щоб довірити своє життя.
Можна провести ще одне порівняння. Нехай в Україні 10 чи 20 млн автомобілів і 2,5 млн зареєстрованої зброї. Із зареєстрованою зброєю трапляється може 100 випадків на рік. А з автомобілями? Ми бачимо, як напиваються і давлять – і автомобілі не вилучають і не забороняють. Людям такі речі треба пояснювати.
Люди не приміряють на себе ситуацію, коли їх за мобільний телефон перестріли і вдарили ножем чи арматурою. І тоді їх рідні спочатку збирають гроші на похорон, а потім не вистачає грошей, щоб утримувати дітей, навчати їх. І все це тому що люди не усвідомлюють, що їх безпека залежить в першу чергу від їх можливостей захистити себе саме під час нападу, а не чекати коли приїде поліція, щоб обмалювати крейдою їх тіло.
KV: І при цьому ми часто бачимо якесь таке зневажливе ставлення з боку МВС до цивільних зі зброєю. Мовляв, та що вони вміють?
Георгій Учайкін: Ми їх ще повчимо. Професіонали перестріляли один одного в Княжичах. А любителі врятували схід країни від захоплення російськими військами. І я скажу, що загальний рівень підготовки цивільного власника зброї кращий, ніж поліцейського.
Читайте:
Под Киевом правоохранители перестреляли друг друга: 5 полицейских погибли (фото)
Генпрокуратура сообщила о подозрении трем должностным лицам Нацполиции по делу перестрелки в Княжичах
KV: До речі, ваша петиція на сайті президента від травня цього року досить швидко набрала необхідні 25 тис. підписів. Але ж була перша петиція від 2015 року, яка також перетнула рубіж в 25 тис. підписів.
Георгій Учайкін: Перша Петиція тоді за 4 чи 5 днів зібрала 25 тис. голосів. Потім ще 5 днів вона висіла – і ми зібрали ще 11 тис. Ми б зібрали напевно і 360 тис. за 90 днів. Ще враховуйте, що тоді люди чекали днями підтвердження, щоб проголосувати, бо ресурс подання електронних петицій був дуже сирий.
Другу петицію, відповідно до нашого аналізу, підписали максимально 5% тих, хто поставив свій підпис під першою петицією. Це, з одного боку, свідчить про розчарування людей в механізми петицій. Але, з іншого боку, це говорить про те, що за цей час з’явились нові люди, котрі так само вимагають прав і свобод. Тобто 60 тис. підписантів петицій на одну тему – це дуже показово.
З цього моменту я вважаю, що питання, чи потребують українці права на володіння і захист зі зброєю, взагалі треба зняти з порядку денного.
KV: Але реакція Зеленського на другу петицію була досить однозначною.
Георгій Учайкін: Ми аналізували відповідь Зеленського. І думаємо, що він навіть не читав петицію.
KV: Відповідно, він навіть не писав відповідь?
Георгій Учайкін: Так він і не пише відповідей на жодні петиції. Для цього в нього мають бути спеціально навчені люди. Але у мене особисто склалось враження, що відповідь на нашу петицію писали на Богомольця (у МВС, – KV). Саме там використовується звична для них лексика – якась легалізація.
Тобто ми їм про Фому, а вони нам про Ярему. Ми кажемо про законодавче врегулювання, посилаємось на вимоги Конституції, а вони – про легалізацію.
Це дуже непрофесійна відповідь, але ми не полишаємо надії, бо в нас є парламент, куди потрапили депутати, за яких голосували власники зброї також. Ми будемо нагадувати їм про це постійно.
Давайте спочатку дійдемо до сесійної зали – через комітети, слухання. Потім перше читання, доопрацювання, друге читання. А коли справа дійде до підпису президента, ми сподіваємось, що нам вдасться переконати Володимира Олександровича у необхідності такого закону.
KV: У вас була надія, що відповідь Зеленського буде більш позитивною?
Георгій Учайкін: Чесно кажучи – ні, бо ми не віримо у швидкі перемоги. Це системна багаторічна робота, яку треба робити незважаючи на те, що люди кажуть “ці петиції не працюють”. Можливо, самі по собі вони і не працюють, але в комплексі із судовими рішеннями, інформаційними приводами – працюють. Це як в боксі – одним ударом навряд чи переможеш.
KV: Попередня петиція, адресована Петру Порошенку, отримала непереконливу відповідь, але там було написано про створення робочої групи. Чим це закінчилось?
Георгій Учайкін: Традиційно – нічим. Була створена робоча група в Конституційній комісії, ми увійшли до неї, відбулась низка засідань за участі академічної спільноти, професури, колишніх суддів Конституційного суду, представників Гельсінської групи, навіть іноземних представників, таких, як колишній федеральний суддя з США пан Богдан Футей.
Всі в один голос казали, що ми праві.
Але, як вміють в нас, забовтали. Пройшли три чи чотири засідання – і все зійшло нанівець. Але досвід ми отримали, отримали підтримку академічної спільноти. Це важливо, коли правники стоять на нашому боці. Тоді нам активно сприяли і професор Павло Фріс (український правознавець-криміналіст, – KV), і Віктор Шишкін (Віктор Шишкін, екс-суддя Конституційного суду, – KV), і Всеволод Речицький (член ініціативної групи “Першого грудня”, Конституційної Комісії України, з 7 серпня 2019 року член комісії з питань правової реформи, – KV), і Володимир Сущенко (заслужений юрист України, – KV).
Чесно кажучи, вже наприкінці 2015 року я розумів, що той склад парламенту закон не ухвалить. Але нам все одно треба було працювати – проводити освітню діяльність, вести юридичну боротьбу тощо. Ми ж не можемо просто зупинити діяльність на три роки і чекати нового парламенту.
І насправді, нам багато чого вдалося зробити, ось наприклад: - колись Порошенко зазіхнув на те, щоб під час надзвичайного і воєнного стану вилучати у громадян зброю. Ми оперативно зреагували і технічно через депутатів прибрали цю норму. І тепер під час воєнного стану ніхто вилучати зброю в громадян України не має права.
Читайте: Вибори президента України: закон про зброю
* Всеукраїнська громадська організація “Українська асоціація власників зброї” (код ЄДРПОУ: 36845014)
КиевVласть
Фото: Facebook Георгія Учайкіна
Цей допис буде про те, чого в нашій державі бути взагалі не має, а люди причетні до цього свавілля мають бути позбавлені посад та притягнуті до кримінальної відповідальності.
Мова йде про Департамент соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації та КЗ Київської обласної ради “Обласне бюро медико – соціальної експертизи” та МСЕК при цьому закладі.
З жовтня 2018 року ці структури відмовляються визначити статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 та видачі відповідного посвідчення, Ісаєвій Аліні Віталіївні, 1993 року народження, жительці Іванківського району, матері маленької дитини.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Ну, от не бачать ці люди зв’язку у Аліни Ісаєвої з Чорнобильською катастрофою. Не важливо цим людям, що у липні 2018 року, Центральна міжвідомча комісія МОЗ та МНС України по встановленню причинного зв’язку хвороби що привели до інвалідності (діагноз: РАК правої молочної залози, рецидив, метастази) вже встановила зв’язок, зазначивши, що захворювання пов’язане з впливом аварії на ЧАЕС, не важливо їм, що Аліна надала з документами копію посвідчення матері постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 2 категорії (що вже є беззаперечною підставою згідно Закону України), не важливо, що Аліна надала копію свого посвідчення потерпілої від ЧАЕС. І найголовніше!!! МСЕК спочатку видало довідку про зв’язок хвороби з аварією на ЧАЕС, але Департамент соцзахисту Київської області звернувся до МСЕК щодо обгрунтованості довідки і вони разом вирішили, що довідку таки видали неправильну, бо (!) посвідчення Аліни про потерпілість від аварії втратило чинність, адже воно було дитяче, а їй вже далеко за 18. Ну, так…. Звісно, виповнилося 18 і Аліна перестала бути потерпілою…
Ну от скажіть, товариство, як такі дебіли потрапляють на посади?
Статтею 27 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” до дітей, потерпілих від Чорнобильської катастрофи, належать неповнолітні діти, які: 5) народились після 26 квітня 1986 року від батька, який на час настання вагітності матері мав підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, або народжені матір'ю, яка на час настання вагітності або під час вагітності мала підстави належати до категорії 1, 2 або 3 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Тобто вже навіть посвідчення матері було б достатньо…
А суть, на мою думку, ось у чому: жителям Іванківського та Поліського району добре відомо, що маючи кошти можна і довідку отримати, і групу… То може Аліні треба було зі своєю страшною хворобою та наявними законними підставами ще й “ручку позолотіть” ясновельможним панам?
Тепер Аліна змушена ще й у судовому порядку доводити правоту. Боролася з раком, тепер має боротися з недолугими чиновниками. І хоча у суді справа з січня 2019 року затягується, вже майже рік, Аліна переможе.
Без Чорнобильського посвідчення 1 категорії вона не може отримати необхідні їй ліки за пільговою ціною. Зараз вона їх купує за повною ціною, а це дуже дорого.
А наша місія, як членів громадянського суспільства, має полягати не лише у допомозі таким, як Аліна, а й запобігти такому свавіллю в нашій державі, це неприпустимо і аморально, не по–людськи.
Тому, звертаюся в першу чергу до журналістів, представників влади, депутатів всіх рівнів, працівників правоохоронних органів, активістів та просто небайдужих громадян. Давайте разом доб’ємося справедливості в цій історії! Копії всіх документів готовий надати особисто.Олег Береговой, депутат Иванковского райсоветаКиевVласть
24-30 листопада в столиці відбудеться фінал Другого всеукраїнського театрального фестивалю-премії ГРА.
Другий всеукраїнський театральний фестиваль-премія ГРА (Great Real Art), який минулого року заснувала Національна спілка театральних діячів України, визначив 12 фіналістів, які змагатимуться за звання кращої вистави. Проект реалізовується за підтримки Міністерства культури України та Департаменту культури КМДА.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
- Друга “ГРА” стартувала на початку нинішнього року, зібравши для розгляду театральні прем’єри 2018-го. Заявки надходили з різних регіонів України від різних за формою власності і форматом роботи театральних колективів, – зазначила експерт фестивалю, театрознавець, доцент Київської муніципальної академії естрадного та циркового мистецтва, кандидат мистецтвознавства Анна Липківська, - Минулого року на конкурс було подано 70 заявок, цього – 84. Далі експертна рада фестивалю, що складається з відомих і компетентних театральних критиків, театро- і музикознавців, вибрала 30 кращих вистав. Саме вони потрапили до лонг-листа і продовжили змагання за право бути найкращими. Із березня по червень експерти подорожували містами України і переглядали ці три десятки вистав. В липні відбулася головна театральна подія літа: організатори фестивалю оприлюднили шорт-лист із 12-ти вистав, які пройшли до фінальної частини.
Фінальний етап стартуватиме у столиці 24 листопада, і вже міжнародне журі оцінюватиме 12 вистав-номінантів. Саме з цієї дюжини міжнародне журі визначить переможців в 6 загальних та 6 індивідуальних номінаціях. Хто саме і за що отримає український театральний Оскар, стане відомо під час Церемонії нагородження 30 листопада в Національному театрі ім. Івана Франка. У театралів протягом останнього тижня листопада буде можливість подивитися вистави-фіналісти з різних міст в Києві на різних театральних майданчиках. І не просто подивитися, а й оцінити творчі роботи.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Враховуючи масштаб і резонанс проекту, НСТД розширила перелік номінацій. Як і минулого року, від експертів ГРИ дізнаємося про найкращу драматичну виставу; дитячу; музичну у жанрі опери/оперети/мюзиклу; хореографічну/балетну/пластичну; виставу камерної сцени (до 150 глядачів); пошуково-експериментальну постановку (на перетині театральних / мистецьких жанрів).
Як зазначила пані Анна Липківська, цього року ще будуть переможці у шести індивідуальних номінаціях: за найкращі жіночу та чоловічу ролі; режисерську роботу; сценографію; хореографію та музичне рішення вистави.
24 листопада о 16:00 в Київському театрі на Подолі відбудеться урочисте відкриття фестивалю-премії. Оцінювати вистави-номінанти та визначати переможців буде міжнародне журі: журналіст, музикознавець і музикант Дітер Топп (голова журі, Кельн, Німеччина); історик, педагог та громадський діяч Адам Бала (Варшава, Польща); генеральна директорка Національного театру "Іон Дачіан" в Бухаресті Б’янка Іонеску-Балло (Румунія); драматург, публіцист, театральний критик Томас Ірмер (Берлін).
- Чому саме “ГРА”? Тому, що в самій назві Фестивалю організатори намагалися поєднати ігрову природу театру – умовні форми, складні стосунки з реальністю. Або, як воно звучить у абревіатурі латиницею – “велике справжнє мистецтво”, – пояснює театрознавець, експерт Фестивалю Анна Липківська, – І це справді так, бо фестиваль охоплює всю країну: від Маріуполя й Сєвєродонецька до Мукачево й Берегово, від Сум і Чернігова до Одеси й Миколаєва. Ми чекаємо на театральні відкриття. Наприклад, цього року прекрасно прозвучав Одеський театр ім. Василька, який веде запеклу боротьбу проти рейдерського захоплення театру. Вразили нестандартним рішенням постановок вистави “Коріолан” Національного драматичного театру ім. І. Франка, “Орфей і Еврідіка” Одеського національного академічного театру опери та балету, “Фрекен Юлія” від столичного театру “Золоті ворота”, “Шостий поверх” – “Погані дороги” Театру драми і комедії на лівому березі Дніпра, Львівський національний академічний театр опери та балету ім. С. Крушельницької, “Баби Бабеля” Одеського театру ляльок і “Пливе човен, казок повен” від рівненських лялькарів. Цікаві й інші вистави. А тепер слово – за глядачами!
ШОРТ-ЛИСТ ІІ Всеукраїнського театрального Фестивалю-Премії “ГРА”
Номінація “За найкращу драматичну виставу”:
1. Київський академічний театр драми і комедії на лівому березі Дніпра,
ГО “Інститут дослідження театру “Шостий поверх” – “Погані дороги”;
2. Національний академічний драматичний театр ім. І. Франка – “Коріолан”;
Номінація “За найкращу виставу камерної сцени”:
1. Київський академічний театр на Печерську, ГО “АРС МАГНА” – “Бог різанини”;
2. Київський академічний театр “Золоті ворота” – “Фрекен Юлія”;
Номінація “За найкращу виставу для дітей”:
1. Київський муніципальний академічний театр опери і балету для дітей та юнацтва – “Король Дроздобород”;
2. Рівненський академічний обласний театр ляльок – “Пливе човен, казок повен”.
Номінація “За найкращу музичну виставу у жанрі опери/оперети/мюзиклу”:
1. Київський національний академічний театр оперети – “Скрипаль на даху”;
2. Одеський національний академічний театр опери та балету – “Орфей і Еврідіка”.
Номінація “За найкращу хореографічну/балетну/пластичну виставу”:
1. Академічний театр “Київ Модерн-балет” – “Спляча красуня”;
2. Львівський національний академічний театр опери та балету ім. С. Крушельницької – “Правда під маскою”: “Пульчинелла”, “Весна священна”;
Номінація “За найкращу пошуково-експериментальну виставу”:
1. Київський академічний театр на Печерську – “Світ у горіховій шкаралупі”;
2. Одеський академічний обласний театр ляльок – “Баби Бабеля”.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"КиевVласть
Вітаємо вихованку гуртка “Репортери” ІТА “ЮН-ПРЕС” Марію Карпову з отриманням сертифікату про проходження курсів відеоблогінгу в телевізійній школі “Media&prodaction” компанії “1+1”!
17-річну Марію Громову (справжнє прізвище – Карпова) виховувала бабуся. Дівчина – кругла сирота. Її матір було позбавлено батьківських прав, де коли Марійка була ще зовсім маленькою.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Під час навчання в школі дівчинка дуже потерпала від булінгу та непорозумінь з ровесниками. Але не озлобилася на весь світ, а лише стала сильнішою. Вона вступила до оптико-механічного коледжу Національного університету ім. Т. Шевченка на спеціальність “Журналістика”, вивчає ази професії в ІТА “ЮН-ПРЕС” Київського Палацу дітей та юнацтва, ходить на концерти молодих рок-гуртів…
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
За порадою (і вмовлянням бабусі) Маша закінчила музичну школу по класу флейти, брала участь у багатьох конкурсах і фестивалях. У травні цього року Марію запросили взяти участь у Всеукраїнському фестивалі “Мама плюс Я”, організованому благодійним фондом “Мама плюс Я”, Державною службою занятості України та Національною Спілкою журналістів України. Фестиваль підтримали меценати та відомі діячі культури й мистецтв, які допомагають обдарованим дітям-сиротам.
“Угорський танок”, виконаний Марією на флейті, не просто приніс дівчині призове місце, а на додачу – кубок, мобільний телефон і подушку, а й змінив її життя на 180 градусів. Найголовнішим призом, на думку, Мрії, був сертифікат на безкоштовне проходження курсів відеоблогінгу в телевізійній школі “Media&prodaction” компанії “1+1”! Це – освітній проект монополійної компанії “1+1 медіа”, метою якого є забезпечити в Україні якісну медіа-освіту світового рівня. Під час курсу підлітки навчалися створювати затребуваний контент, опановували вміння цікаво презентувати себе, професійно обробляти відео, використовувати журналістські навички, саморозвиватися. Завдяки цьому курсу Марія створила власну відеовізитку й стала героїнею однієї з телепередач, де поділилася секретами свого успіху.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
“Я вважаю, що вже досягла певних результатів, так що мені навіть можуть позаздрити дехто із ровесників. І я переконана, що все: і успіх, і невдачі, лише в твоїх руках. І лише ти вибираєш: саморозвиватися тобі чи смаморуйнуватися”, – каже Марія.
КиевVласть
Сьогодні вдень я зрадів (пост оприлюднено вчора, 14 листопада, – KV) – побачив нове інтерв’ю “народного” депутата України Олександра Дубинського КиевВласти.
Чому зрадів? Думав, що нарешті почую круту історію про чесне походження мільйонних капіталів журналіста та чесну сповідь про десятки квартир, про який нещодавно розказав усій країні Bihus.info в програмі “Мамин талант”.
Але ні. На жаль, сповіді не було. Практичне усе інтерв’ю, як не дивно, було присвячено... мені. Бачу, не даю я спокою депутату-квартирнику.
Оскільки більшість того, що там було озвучено, – відверта брехня та маніпуляція, прокоментую деякі ключові пасажі цього вельми компліментарного інтерв’ю. Я міг би не відповідати, але впевнений, що суспільство повинно чітко розуміти мотиви.
Запам`ятайте одне. Там, де Дубинський, там завжди мотив. Він один. І він завжди проглядається.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Ну що, поїхали.
Перше. Дубинський та історія з “Ліфтом”. Як я вже неодноразово казав публічно, ще в липні Офіс президента чітко довів до усіх нових очільників областей – кандидати на посади керівників районних державних адміністрацій можуть розглядатися командою Президента лише після того, як вони пройдуть відбір у спеціально найнятій компанії, що спеціалізується на пошуку керівників вищої ланки, через так звану процедуру “Ліфт”.
Для мене це було звична практика. В “Укренерго” ми так шукали багато фахівців середньої та вищої ланки. Зручно. Швидко. І ефективно.
Ініціатива Офісу президента була логічною, адже багато з нас не були пов’язані з регіонами. Плюс при тому навантаженні, яке було, займатися професійним відбором кадрів, було б вкрай складно.
Тому зараз дуже смішно спостерігати, як “народний” депутат намагається критикувати цю систему відбору кандидатів. Водночас він постійно оминає критики того, хто її ініціював. Ось що він сказав дослівно: “Потому что вся эта история с “Лифтом”, придуманная не ясно кем и не ясно для чего”.
Так от. Вся ця “історія” ініційована Президентом Володимиром Зеленським. А підтримувана його командою, зокрема, Сергієм Трофімовим (перший заступник голови Офіса президента, екс-продюсер “Квартал 95”, – KV). Це прекрасно відомо “народному” депутату, але на Президента наїжджати не можна, тому що, по-перше, страшно та не по савці свитка. По-друге, ще, мабуть, не дали команди. Тому весь потік негативу направлений на кого? Правильно – на мене.
Друге. Дубинський та “достойні” люди. Насправді, Олександр Дубинський мені пропонував цілий список людей – голів РДА та їх заступників.
Пересланий цей список був мені по телефону на початку серпня.
Ось цей перелік. Олександр Покришка – Васильківської РДА (Віталіна Кудрявцева – заступник), Олександр Гомон – Обухівська РДА (Деніс Сичевой – заступник), Дмитро Науменко – Бородянська РДА, Андрій Гордницький – Вишгородська РДА (заступник – Марія Решетнікова), Володимир Луцков – Бородянська РДА (заступник – Тетяна Ольховик), Ігор Гінджелицький – Іванківська РДА (Олег Береговий – заступник), Дмитро Савчук – Поліська РДА.
Як ви бачите, в цьому списку немає Андрія Шевченка та Тетяни Омельченко, про які згадує “народний” депутат. Це ще одне свідчення відвертої брехні, до якої я вже так звик.
При нашій зустрічі я сказав Олександру, що всі його люди мають подаватися на “Ліфт”. І пройти всі тестування та співбесіди. І якщо вони успішно це зроблять, остання співбесіда буде вже в мене.
Крім того, я чесно сказав, що для мене всі рівні. І при всій повазі до “народного” депутата, його місія – законотворчість та відстоювання інтересів своїх виборців, спілкування з реальними людьми та вирішення їх проблем, а не призначення людей на посади моєї вертикалі “будь-якою” ціною.
Третє. Дубинський та команда Терещука. Коли я побачив “список” від Дубинського, то в очі кинулося перше прізвище – Олександра Покришки. Його мені дуже активно сватав Олександр Острянин, полковник поліції, який обіймав посаду керівника апарату, коли я вступив на посаду очільника регіону.
Таке співпадіння було дуже дивно, але насправді воно підтвердило чутки, які долетали до мене постійно – на “народного” депутата працювали члени команда мого попередника.
І, вуаля, Дубинський в інтерв’ю це підтверджує. Михайло Шкурін. Не буду розказувати про цю людину і чим вона займалася в адміністрації, хоча знаю немало. Нехай журналісти Київщини в цьому напрямі попрацюють – там є про що написати.
Четверте. Дубинський та мій професійний досвід. Більше всього мене усміхнув пасаж про мене, як такого, хто, цитую, “не имеет другого опыта, кроме как тратить деньги с корпоративной карточки с тёлками в ночных клубах”.
Ну, по-перше, досвід в мене немалий, на відміну від журналіста-квартирника, в різних структурах та компаніях. Білі зарплати, публічні декларації на відміну від того, хто уникає декларування в принципі.
По-друге, людині, яке не живе сімейним життям, важко усвідомити, що “тёлка” – це дитинча корови, а не жінка, яка народжує їй дітей. Ну а про корпоративну картку та нічні клуби навіть коментувати не буду. Повний абсурд з вуст людини, яка взагалі не розуміє, як побудовані фінанси державного підприємства.
П`яте. Дубинський та наші зустрічі. Насправді в моєму кабінеті “народний” депутат був двічі. Один раз – з усіма мажоритарникам, на наступний день після оголошення результатів. Це була загальна зустріч – знайомство. Та один раз через три тижні. Все!
Але якщо ви уважно почитаєте інтерв’ю, то у вас складеться враження, що в нас були постійні якісь діалоги. Але це просто маніпуляція. Я займався регіоном, депутат – політикою та скандалами. Мета – показати, що я не слухав його життєвих порад.
Порад не було. А от постійна спроба нав’язати мені свій “порядок денний” була. І коли він зрозумів, що зі мною так не вийде, я самостійна людина та я не дам побудувати “свої” вертикалі в моїй області, почалася завзята інформаційна компанія проти мене.
Щосте. Дубинський та заступники Москаленка та Кононенка. “Народний” депутат давно звинувачував мене в тому, що я тримаю старих заступників. Але він, як завжди, не договорює правди. А правда полягала в тому, що призначити своїх заступників мені просто не давали. І поки не було нових заступників, звільняти старих заступників, які несли політичну, юридичну та кримінальну відповідальність за свою роботу, було б просто нерозумно.
І, увага, вишенка на торті. В той єдиний раз, коли до мене приїхав депутат-квартирник, він заступився за одного мого зама, якого я звільнив напередодні. Вірніше, одну. Звали її Алла Арешкович, яка вела лише один напрям – охорону здоров’я.
Алла Олександрівна, в принципі, професійна людина, але я був проти того, аби цілий заступник вів лише один напрям – для цього було достатньо профільного керівника департаменту. Тим паче, що напередодні звільнення в мене була зустріч з міністром охорони здоров’я Уляною Супрун, після якої я прийняв відповідне кадрове рішення.
Но яке було моє здивування, коли під час зустрічі “народний” депутат сказав, що це було неправильне рішення, оскільки вона єдина порядна фахівчиня-реформаторка в моїй команді. На моє запитання, як же так, він же сам постійно говорив в ефірах, що всі заступники призначалися в області по квоті Москаленка-Кононенка, він посміхнувся та сказав, що “пятилетка закончена”, в країні новий Президент і всі зобов’язання обнулені.
Ось така “правда” та прекрасні подвійні стандарти від “народного” депутата. Одних можна залишити, а інших не можна.
Як я казав, завжди шукайте мотив у Дубинського. Насправді, цьому є дуже логічне пояснення, яке полягає в гарних стосунках Алли Олександрівни з “орбітами” Олександра Дубинського, про що, до речі, я сказав йому під час цієї зустрічі.
І, нарешті, сьоме. Дубинський та лінійний прискорювач. Ви, напевно, всі пам’ятаєте всі про ці звинувачення, що нібито ми нажилися на онкохворих та закупили апарат на 20-25% за його реальної вартості. Були істеричні пости, сюжети “Плюсів”.
25 млн гривень я виділив з ресурсу перевиконання бюджету за результатами 9 місяців. Ще 45 млн гривень знайшов в себе в Департаменті охорони здоров’я.
І, до речі, вся інформаційна атака почалася ПІСЛЯ того, як було перерозподілені кошти всередині департаменту. Але не з ліків, а з закупівлі різного обладнання, яке не було настільки є критичним, а ніж лінійний прискорювач для онкохворих.
Так от, хочу сказати, що апарат був куплений вже ПІСЛЯ мого звільнення. І на 15% нижче від початкової вартості. Саме “Прозорро”, яке стало об’єктом критики депутата-квартирника, та чесна конкуренція між учасниками дозволили на стільки знизити ціну (Максим Нефьодов, ти реально створив круту систему). Про цю закупівлю навіть ВВС написали.
А знаєте, в чому найбільша цинічність?! Вона полягає в тому, що з 1 листопада в обласному онкоцентрі працює лише ОДИН лінійний прискорювач. У другого апарату закінчилася ліцензія. А значить 15-20 пацієнтів, в тому числі, з округу депутата-квартирника, не отримують життєво важливе опромінення.
І станом на сьогодні попри проведений тендер лінійний прискорювач так і не замовлено. Але це не турбує “народного” депутата, якому важливіші “тёлки”, “дурачки” і малиновий чай.
І останнє. Дубинський та малиновий чай. Так, це правда. Цей екологічно чистий продукт я привіз з Київщини, з Тетіївського району, та пригощав усіх гостей. І нічого поганого в цьому не бачу.
Вибачте за довгий текст. Але це було потрібно, а реальні мотиви таких собі “Маминих талантів” ставали усім зрозумілим.
Насправді мотив цього інтерв`ю – не я. Це просто моя робота та позиція настільки зачепили его “народного”. Насправді реальний мотив цього інтерв`ю – це вперше заявити про готовність очолити виборчий штаб на місцевих виборах наступного року на Київщині.
Я би 20 разів подумав на вашому місці, Дмитро Разумков, Давид Арахамія, Олександр Корнієнко – у людини великі проблеми з цінностями. А це вже не змінити.
Читайте: Александр Дубинский: “Буду нещадно всех мочить, невзирая на чины и звания”
Михайло Бно-Айріян, дипломат, екс-голова Київської облдержадмінстрації
Источник публикации
29 хворих на гепатит А – 24 дитини та 5 дорослих – зафіксували у Чернігові станом на сьогодні. Зі ЗМІ дізнався, що джерелом хвороби стала працівниця харчоблоку 7-ї школи, а поліція вже відкрила кримінальне провадження. Насправді ж це провадження ніяк не зупинить поширення вірусу. Ситуацію могла передбачити і вжити заходів до запобігання поширенню хвороби СЕС, та її ліквідували. Тож подібний випадок може повторитися будь-де в Україні.
Пригадуєте, понад 5 років тому саме СЕС відповідала за санітарний нагляд. Та служба вижила своє і перетворилася у джерело корупції. Тож тоді уряд її реорганізував ще у 2014-му, приєднавши до Державної служби з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів. У 2017-му – зупинив. Хоча фактично вже тоді вона не працювала як три роки.
Начебто благе діло – прибрати корупційний орган. Але ж потрібно було його функції при реорганізації передати іншим органом так, щоб жодна з них не “випала”. Уряд Яценюка цього зробити не зміг.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Наприклад, інфекційну безпеку “залишили” в МОЗі, але слідкувати за нею не було кому – спеціалізовану МОЗівську державну установу – “Центр громадського здоров'я” – створили лише у травні 2016 року, і цей центр не мав відповідних обласних підрозділів. Крім того, статус Центру (держустанова, а не орган виконавчої влади) не дає йому стільки повноважень, як мала СЕС. Тож на папері вона існує, а насправді – ні.
У ситуації з гепатитом А у школі Чернігова мали слідкувати за санітарними нормами. Та маємо колапс – слідкувати мали, але хто? Функцію ведення санітарного нагляду взагалі забули передати при реорганізації СЕС – частково її виконує Держпраця, частково – Держпродслужба. А решту – ніхто. Тому ніхто й не контролює дотримання санітарних норм у місцях відпочинку – а це й водойми, й пляжі, в об'єктах громадського харчування і багатьох інших місцях, бо це робили регіональні підрозділи СЕС. А їх – повністю ліквідували. Чи варто дивуватися спалаху гепатиту А в чернігівській школі?
Логічний висновок – у масовому захворюванні дітей винна не тільки і не стільки адміністрація школи і сама працівниця харчоблоку, яка і є першоджерелом захворювання. А в більшій мірі ті, хто приймав і виконував рішення про знищення системи санітарного контролю в нашій країні – спасибі за це “реформаторам” Яценюка.
Ми з експертами знайшли спосіб як повернути функцію санітарного контролю, не відновлюючи СЕС (разом з ним і корупційні ризики) – зараз допрацьовуємо законопроект. Він регламентуватиме функціонування системи громадської охорони здоров'я і епідеміологічного нагляду.
Щоб не було ризиків корупції, ми пропонуємо ліквідувати всі дозвільні процедури і документи колишньої СЕС. До того ж, контрольно-наглядові функції колишньої СЕС перейдуть до органів місцевого самоврядування (зараз немає правових підстав для діяльності муніципальних санітарних інспекцій) – так зробили у Польщі. Тепер вже громади відповідатимуть і прийматимуть рішення щодо санітарного та епідеміологічного благополуччя населення на своїх територіях. Розраховую на підтримку законопроекту депутатами – потрібно закінчувати 5-річний безлад з епідеміологічною ситуацією.
Валерий Дубиль, народный депутат Украины, фракция “Батькивщина”КиевVласть
Літні канікули, блаженний час, коли можна зустрітися з родичами, навіть якщо вони живуть за сотню кілометрів, у селі. Саме це робила Таня. Чотири години тряслась у машині із сім`єю щоб приїхати до двоюрідної сестрички Оксани, на рік меншої за неї саму. І до Ігоря, на два роки старшого брата.
Дорога була важкою, а тим паче з її п`ятирічним братом Тимофієм, який то плакав, то кричав. Вибоїни на дорозі, спека, вереск і злі батьки ніяк не допомагали підтримати гарний настрій. Але ці муки були того варті, адже щастя від зустрічі з родиною змусило її забути всі страждання у машині.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
Щойно вони приїхали, Таня вискочила з машини, і з радісними криками кинулась до сестри. Наговорившись про новинки зі свого життя, вони почали розмовляти про свої плани на тиждень, який вони проведуть разом.
- Треба навідатись до бабусиної хатини, прибрати там, ну ти зрозуміла…
- Так. Ясно, а як Ігор? У друга в гостях, так? Знову?
Розмова перейшла у інше русло. Про покійну бабусю та її хатину важко було говорити всім.
- Так, сьогодні ввечері повернеться. А завтра поїдемо разом.
- А дід Володя буде?
- А куди ж він дінеться?
Дівчата зареготали.
- Слухай, а ходімо увечері на озеро?
- А чого б і ні? Тільки треба від Тимохи непомітно злиняти.
- Добре. То пішли, а батькам скажемо що ввечері – купатися.
- Бо і справді, що нам там робити? Мабуть, ще тітки поз’їжджаються.
- Головне, щоб вони не провідали. А то почнеться: “Куди? Та на Русалчин тиждень? Купатися?”…
- Не провідають. Хай самі керуються своїми забобонами! Пішли шукати купальники!
- Твої речі ще досі десь у мене лежать. Здається, під шафою, у коробці. А якщо й не лежать – не біда.
Десь після обіду дівчата стали випрошуватись на озеро.
- Ну мам, ну справді…. Там же води по коліно! А ми плавати добре вміємо!
- Мамусю, ну ти подумай! В найглибшому місці – півтора метри! Ми ж далі, ніж по пояс не заходитимемо!
- Ну, Іринко, що робитимемо з цими двома ? – спитала мама Тані.
- Та я й не знаю. Може, оце їх пустити, хай уже йдуть, але за одної умови – не купатись, а так, по берегу пошастати. Далі, ніж по коліно вам дорога закрита.
- Ну дівчата можете йти. Але так, як Танина мама каже. На глибину не лізти! Можете на березі посидіти, ноги помочити, навіть багаття розпалити дозволю, якщо в воду не лізтимете.
- І кофти візміть!Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Дівчата вже гайнули додому по покривало, по щось смачненьке. Про кофти згадали в останній момент. Вирішили про всяк випадок взяти з собою джинси та шкарпетки.
- Щоб о восьмій стояли тут, сивки-бурки!
- Як лист перед травою!
Вислизнули з дому аж ось – у дворі тітка Христина.
- Привіт, Христе!
Вони обнялися. Тітка була всього на сім років старшою за своїх племінниць.
- Куди це ви розігналися?
- На озеро. Хочемо посидіти без крику. Бо як почнеться – за здоров’я та за упокій…
- За політику та за дітей…- додала Христя.
- То ми поспішаємо, бо як прийде тітка Марусина та тітка Галина, то чорта з два тоді вийдеш!
- Я, мабуть, теж до вас втечу. Бо не така я стара, щоб з Галиною “Молода вовчиця” горланити.
- Та ще й так огидно, як сполохана курка…
- То йдіть швидше, бо он вже й стара пацючиха на возі!
І справді, виглянувши з-за рогу хати можна було побачити тітку Марусину, яку вони ненавиділи не менше, ніж Галину. Остання, схожа на діжку, любила вчити дівчат уму – розуму. Менше за всіх її любив Ігор. Іще менше він любив тітку Марусину. Але поки остання доїхала на своєму старому, рипучому возі до хати Оксани, дівчата вже були на півдорозі до озера. Йшли вони швидко, а потім сповільнились. Сонце вже було низько, де йому й належить бути о п’ятій годині. На галявинці дівчата розстелили покривало, склали речі та пішли до краю озера. Вони бродили по кісточки у воді, доки вона не стала холодною.
- Не дарма ми тепліші речі взяли. Диви, який вітер здійнявся! Може все ж багаття розвести?
- Я назбираю паліччя, а ти запальничку знайди.
Оксана розгребла руками суху торішню траву. Тепер на тому місці утворилась залисина. Таня повернулася з оберемком сухих гілок, а її сестра вже обкладала лисину камінням. Коли боротьбу з ненависною запальничкою було закінчено, а багаття розпалено, дівчата сіли на покривало і дістали торбинку з печивом, квасом та бутербродами. Перекусили й стали співати біля багаття. Чим вам не краса? А якби не втікли до озера, сиділи б та вислуховували повчання тіток. Потім дівчата знов почали розмову про бабусину хату. Обидві не змовляючись обернулись і поглянули на той бік озера, де сиротливо стояв будиночок їх покійної бабусі. Зараз там ніхто не живе. Таня поглянула на вікна хати – аж вони світяться!
- Оксано, то мені здається чи там щось світиться?
- Та я теж спитати хотіла!
- То пішли батьків покличемо! Бо там нікого бути не має!
- Чекай! А може, то просто так світло від заходу сонця переломлюється і нам тільки здається? Давай спершу перевіримо.
- Не подобається мені ця затія! Але правду кажеш, може бути що це ілюзія.
- То пішли…
Сестри перевзулися в кросівки і пішли в обхід озера. Вплав було б утричі швидше, але наважитися порушити слова мами – самогубство. Вони підійшли майже впритул до старих стін і зазирнули у вікно. В кімнаті танцювали та веселились якісь незнайомі дівчата. Вони співали: “ Мене мати породила, нехрещену положила”.
- Що це за секта?! – спитала шепотом Таня.
- Чорт забирай, дивись!- Оксана вказала на дівчат, які були найближче до вогню з печі. При світлі їх шкіра видавалася зеленуватою.
- Пішли додому, негайно!- Таня вже не шептала. І тут обидві дівчини завмерли в напівприсяді.
Раптом одна з дівчат підійшла до вікна і поглянула на сестер. Зеленавка поманила дівчат пальцем і раптом вдарила кулаком по склу. Воно затріщало, а дівчата закам’яніли. Коли удар по склу повторився і воно, не витримавши натиску, розбилось, – сестри чкурнули так, як не бігали ніколи! Менш, ніж за три хвилини вони були вдома, хоча для шляху туди їм потрібно було йти аж чверть години!
- Чорт, ми ж забули на березі сумку! – згадала Оксана.
- Я туди не повернуся! – замотала головою Таня.
Дівчата перелякано кинулися до батьків:
- Мам, там, у бабусиній хатині якісь сектантки!
- А, може, й наркоманки!
- Вони палили багаття!
- І співали ритуальні пісні!
- І закликали нас до себе!
- І шкіра в них зелена!
Але матері їх не почули, бо тітка Галина, затиснувши у своїх обіймах тітку Христину, яка відчайдушно намагалась випручатись, горлопанила на все село: “Зорі прозорі мої…”. Зате обернулась стара пацючиха – тітка Марусина.
- Ой дівчатка! Де ж це ви запропастилися?, – заголосила вона, – То ви кажете, – співали? Дівчата, кажете? У хаті вашої бабці? І шкіра, кажете, зелена? То це ви близько озера були?
Дівчата закивали головами. Краще допомога від Марусини, ніж її відсутність з боку татів, які вже сперечалися з приводу того, хто з депутатів краще впливає на економіку: Оберко Довбневерхий чи Пилип Куцолобий.
- То ведіть мене, дівчата, до тої халупки. Розберемося.
- А, може, краще когось із чоловіків покликати?
- Розберемося, – повторила тітка Марусина.
Зникнення одної з гостей ніхто й не помітив, адже усі разом кляли -проклинали “чортову закорумповану систему”. А мами дівчат з тіткою Христиною намагалися втихомирити діда Володю, який криком кричав про ковбасу за вісімдесят копійок . Тож, прикрившись цією веремією, сестри з тіткою простували до хати. Дорогою Марусина спитала:
- А, дівчата, чи не бачили ви якісь дивні прикмети в цих дівчат?
- Ну наче нічого … крім шкіри.
- А-а-а-а…. Отже, кажете, шкіра зелена? І на що ж ви, дівчата, сподівались? То пішли, кажете, до озера у Русалчин тиждень і не сподівалися русалок-мавок побачити?
- Русалок?
- Мавок?
На обличчях дівчат читалося абсолютне нерозуміння слів тітки.
- Тітко, які русалки? Що ви таке кажете? Це ж дурниці, забобони якісь!
- А якщо й правда, то де їх хвости?
- А вам якщо русалки, то вже й із хвостами?! – обурилася тітка Марусина.
Дівчата примовкли. Так, мабуть жіночка переплутала свою склянку узвару із вогненною водою тітки Галини.
- Слухайте. Русалки, кажете, хвостаті? Ой, вчити вас і вчити. Здавна слов’яни вірили, що душі дітей, які померли нехрещеними не відлітають туди, – тітка Марусина вказала гачкуватим пальцем на майже темне небо, де світлим залишався тільки маленький клаптик над горизонтом, – А стають мавками або русалками, в залежності від того, чому померли. Русалками також стають утоплениці. Але чітко сказати не можна: де мавка, а де русалка. Тільки сам чорт знає, хто є хто.
Атмосфера була така гнітюча, ніби дідько справді зараз промовить: “А я знаю”….
- Так от, кажуть, що в них зеленава шкіра, русе волосся. А на русалчин тиждень ті душі, які ще не перетворилися на мавок-русалок, можуть отримати благословення і піти до Раю. Але на це мають право душі тих дітей, які померли не пізніше семи років тому.
- Ми прийшли, тітко. Поглянь!
Марусина підійшла до хати і зазирнула у вікно. І раптом заверещала:
- Іван та Марія, хрещу тебе! В ім’я Отця і Сина, і Святого Духа! Амінь! – вона кинула вгору хустку, яку зірвала з голови.
Вмить мавки та русалки стали стрибати під хустку. Десь чверть дівчат прострибнули, а потім обернулися лелеками й полетіли. Решта знов стали співати і танцювати навколо сестер та їх тітки: “Сиділа русалка на білій березі, просила русалка в жінок намітки: “Жіночки-сестрички, дайте мені намітки, хоч не тоненької, аби біленької”. Сиділа русалка на білій березі, просила русалка в дівочок сорочки: “Дівочки-сестрички, дайте мені сорочки, хоч не біленької, аби тоненької”. І вмить зникли. Розчинились у холодному темному повітрі, залишивши дівчат та жінку самих поряд з порожньою німою хатиною.
- Пішли, дівчата?
Вони мовчки кивнули і попростували додому. Сестри не вечеряли, а одразу пішли до кімнати Оксани, де повинні були спати сьогодні. Не вимкнувши світло, вони сіли на ліжко й Таня розповідала Оксані про свою екскурсію, на якій вона побувала разом з класом.
- Оце тобі пощастило… А вже як мед, то й ложкою… Весело тобі, але нічого. Ти в нас на всі канікули. Ми щось вигадаємо…
Цю історію мені розповідала моя бабуся, запевняючи, що все це правда.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
КиевVласть
Київський Палац дітей та юнацтва знову відкрив свої двері для сотні дітей та підлітків на четвертому Київському дитячо-юнацькому Форумі “М18”, який проходить під девізом: “Менші 18 – ми можемо більше!
Сотні юних киян і гостей столиці брали участь у квестах, майстер-класах, панельних дискусіях.
Відвідав форум і мер міста Києва Віталій Кличко. Він провів для молоді мотивуючий урок, головним меседжем якого – “мріяти”. Пан Віталій ділився мріями свого дитинства, розповідав, як він досяг успіху. Також політик переконував нас, що для досягнення успіху “треба наполегливо працювати і ніколи не здаватися”.
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
На форум також завітали гості з Німеччини, організатори подібного молодіжного форуму в своїй країні – Тіна Лескін, представниця фонду WannseeForum, спеціаліст з політичної освіти при цьому фонді та Яна Тун, спеціаліст відділу парламенту Берліну з питань молодіжного роботи. Вони поділилися історією створення форуму в Німеччині, обмінялися своїми знаннями та досвідом.
Хочеться зазначити те, що одним із важливих принципів німецької молодіжної політики є те, що там політики приходять до молоді, а не молодь до них.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Під час форуму були проведені панельні дискусії на теми: “Київ Smart city. Місто стартапів”, “Київ – місто сталого розвитку, місто без сміття”, Київ – місто лідерів, місто чемпіонів, місто здорових дітей”, “Київ- місто без насилля. Школа без булінгу, сім’ без насилля – 365”. Модератори всіх дискусій були старшокласники столичних шкіл.
Головний меседж дискусії “Київ – місто без насилля”: “Не боятися говорити. Не боятися розповідати про проблеми дорослому”. Співробітники ювенальної поліції та експерти розповіли молоді про те, як боротися з булінгом, як розповісти дорослим про проблему і які бувають покарання за булінг.
Представники ювенальної превенції національної поліції України, які розповіли про свою професію та життя.
Ми поспілкувалися зі старшим інспектором з особливих доручень Управління ювенальної превенції Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України Анною Малімоненко та з головним інспектором Управління Наталією Пастуховою.
Анна розповіла, що працює в ювенальній поліції 2 роки, а до цього працювала в кримінальній поліції у справах дітей ( до реформи в поліції), і обрала саме цю професію тому, що любить дітей, і хоче допомогти та захищати їх. За професією Анна вчитель біології, має педагогічну освіту, але після навчання зрозуміла, що не хоче працювати у школі, і вирішила піти у поліцію за покликом серця. Анна настільки любить свою роботу, що навіть не має вільного часу на сім'ю. Своїх дітей поки що не має, але має собаку.
Робота в поліції, за словами дівчат, має багато негативних моментів. Кожного дня працівники поліції стикаються з великою кількістю дитячих смертей за різних причин таких, як суїцид, нещасні випадки. "Знаючи це, іноді взагалі не хочеться йти на роботу, адже знаєш, що там на тебе можуть чекати дитячі смерті. А це – дуже страшно!", – ділиться своїми думками Анна.
Анна та її колега Наталя допомагають дітям різного соціального стану, проводять тренінги по школах України на теми такі як: булінг у школі, рабство людей, правила безпечного шопінгу в інтернеті тощо. Кожна дитина має змогу звернутися до них за допомогою й обов'язково отримає її. Представники ювенальної поліції залюбки погодилися провести тренінг у Палацу дітей та юнацтва. Детальнішу інформацію про ювенальну поліцію можна знайти на сторінці у Фейсбук @kidspoliceNPU, Instagram @kidspolice, або за номерами телефонів: +38(044) 256 16 71, +38 (063) 253 26 25. Зірковими гостями форуму минулих років були ЯрмаК, Олександр Педан, Любко Дереш, Святослав Вакарчук, а цього року зірковим гостем став фронтмен гурту “Антитіла”, молодіжний посол UNICEF – Тарас Тополя.
З юного віку Тарас Тополя знав, чого він хоче досягти і поступово йшов до цього.
"Завдання лідера – розпізнати в людині її потенціал і дати можливість розкритися. Лідер – це не та людина, яка тягне на собі все, навпаки, це той, хто направляє інших і створює команду лідерів" – сказав Тарас Тополя під час зустрічі з молоддю.
Також співак розповів, чому “Антитіла” почали займатись волонтерством.
Тарас активно відповідав на запитання молодих людей. Його зацікавило питання однієї дівчинки, яке стосувалось тотожності людини й світу, за яке волонтерка отримала пам’ятні призи від співака.
Завершився Форум флешмобом на підтримку руху "проти насилля".
Материал подготовлен в рамках Проекта "Юн-Пресс-KV"
КиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0006
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 02:20:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 3
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 02:20:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0009
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri, articles.text AS text, users.avatar AS image, CONCAT(users.first_name, " ", users.last_name) as author_name, users.id as author_id, users.bio as bio
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
LEFT JOIN `users` ON `users`.`id` = `articles`.`user_id`
WHERE `articles`.`id` IN('145211', '145173', '144225')
ORDER BY `published` DESC
0.0005
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 02:20:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0008
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.7058
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 02:20:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 3200, 10
0.0034
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('85267', '85240', '85216', '85004', '84755', '84484', '84679', '84495', '84430', '83592')
0.6091
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 02:20:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)