З 2020 року технікуми та коледжі Київщини випускатимуть фахових молодших бакалаврів. Це – наслідок закону “Про фахову передвищу освіту”, що ухвалила Верховна Рада. Депутати Київоблради вже проголосували за перейменування та зміни статутів навчальних закладів. До списку потрапили гуманітарні, медичні та спеціалізовані коледжі Білої Церкви, Ржищева, Богуслава, Українки та трьох районів Київщини.
Як стало відомо KV, 22 червня на черговому сесійному засіданні Київської обласної ради (КОР) депутати затвердили статути тринадцяти комунальних підприємств в новій редакції.
Так, майже одноголосно депутати схвалили не лише оновлені статути комунальних закладів, а й змінили тип і перейменували низку професійно-технічних навчальних закладів Київщини. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Фахові коледжі
Оновлення статутних документів спіткали три гуманітарні та чотири медколеджі, а також два спеціалізованих коледжі. Кардинальні зміни пов’язані із тим, що відтепер навчальні заклади матимуть приставку “фаховий коледж”, позбувшись статусу вищого навчального закладу першого рівня акредитації.
Нагадаємо, що цього року українські коледжі та технікуми розпочнуть надавати фахову передвищу освіту. Тобто вони готуватимуть фахових молодших бакалаврів і більше не випускатимуть “молодших спеціалістів”. Це передбачено освітньою реформою у законі "Про фахову передвищу освіту", який ВРУ схвалила ще у червні 2019 року.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Закон дозволяє фаховим коледжам самостійно визначати форми освітнього процесу та надає можливість додаткового держфінансування на підвищення кваліфікації бакалавра. Крім того, передбачається і низка змін.
А саме: запроваджуються елементи корпоративного управління, при закладі діятиме Наглядова рада, а керівник обиратиметься за рейтинговим голосуванням колективу. Обмежує закон і строк перебування на посаді. Проте знімає обмеження щодо віку студентів, кількості попередньо здобутих дипломів за бюджетний кошт.
Також новий закон передбачає, що більшість навчального часу буде відводитися на здобуття практичних знань, які дозволили б випускнику одразу після завершення закладу працювати і заробляти.
Гуманітарні
Так, здобули право надавати фахову передвищу освіту Білоцерківський гуманітарно-педагогічний * та Богуславський гуманітарний коледж імені І.С. Нечуя-Левицького**, а також Ржищівський гуманітарний коледж***.
У новому статуті Білоцерківського гуманітарно-педагогічного фахового коледжу підкреслюється, що “підготовка фахівців з вищою освітою у коледжі здійснюється за відповідними освітніми програмами на першому (бакалаврському) рівні вищої освіти”.
Свою діяльність заклад розпочав у Білій Церкві по вулиці Ярослава Мудрого, 37, ще у 1985 році, як філія Переяслав-Хмельницького педучилища. А з 1986 року працює як самостійний навчальний заклад. Реєстрацію юридичної особи коледж отримав у 2010 році. З квітня 2013 року колектив очолює викладач-методист, відмінник освіти України та кандидат педагогічних наук Валерій Ружицький. За період свого існування заклад підготував понад 5,5 тисяч фахівців.
На фото: Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж
У статуті Богуславського коледжу імені І.С. Нечуя-Левицького підкреслюється, що раніше установа здійснювала підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційним рівнем “молодший спеціаліст”. А відтепер у коледжі здобуватимуть фахову передвищу освіту на основі базової середньої освіти одночасно з виконанням освітньої програми профільної середньої освіти професійного спрямування, відповідно до свідоцтва № 1327 Управління освіти КОДА від 7 червня 2006 року.
Коледж діє у місті Богуслав по вулиці Інтернаціональна, 17, і розпочав свою діяльність у 1966 році як філія Ржищівського педучилища. Згодом заклад подолав не один етап реорганізації. У закладі майбутні вчителі мають змогу навчатися за денною та заочною формами навчання за кошти обласного бюджету або кошти фізичних і юридичних осіб. Викладають у коледжі 131 викладач з вищою фаховою освітою під керівництвом викладач-методиста та директора Станіслава Лисака.
Ржищівський гуманітарний фаховий коледж здійснює освітню діяльність у Ржищеві по вулиці Тараса Шевченка, 9, з 1870 року. Заклад було засновано при Спасо-Преображенському монастирі як жіноче училище. На початку ХХ століття це була жіноча учительська школа, згодом професійно-педагогічна школа, технікум. У 2004 року рішенням обласної ради було створено Ржищівський гуманітарний коледж.
Наразі здобуття у коледжі фахової передвищої освіти здійснюватиметься на основі базової середньої освіти одночасно з виконанням освітньої програми профільної середньої освіти професійного спрямування. Очолює коледж – Сергій Кушнір.
Медичні
Мають відповідну освітню ліцензію у сфері фахової передвищої освіти й отримали право готувати фахівців за рівнем фаховий молодший бакалавр на основі повної загальної середньої освіти з денною формою навчання і у Білоцерківському, Макарівському, Обухівському та Чорнобильському медколеджі.
Згідно статуту Білоцерківського медичного фахового коледжу****, він був заснований ще у 1930 році. Тут щороку готують 240 майбутніх акушерів, зубних техніків, фельдшерів та медсестер. Знаходиться він у місті Біла Церква, Сквирське Шосе, 240. Статус коледжу навчальний заклад отримав ще у жовтні 2005 року. Керує установою – Володимир Фуголь.
На фото: Білоцерківський медичний фаховий коледж
Макарівський же медичний фаховий коледж*****, був заснований в селищі Макарів ще у 1956 році шляхом відмежування від Київського медичного училища № 1. За весь період заклад підготував більше 6 тисяч молодших медичних фахівців за освітньо-професійними програмами лікувальна та сестринська справи. Керує установою – директор Алла Кижлай.
До одних із найстаріших медичних закладів Київщини належить й Обухівський коледж******, адже заснований він Київським обласним відділом охорони здоров’я в с. Обухів ще у 1954 році. Сьогодні заклад базується на території Української райлікарні у місті Українка за адресою: вулиця Зв'язку, 4. За більше чим півстоліття коледж випустив більше шести тисяч фельдшерів та молодших сестер, зважаючи, що щороку з нього випускається майже 120 фахівців. Згідно оновленого статуту, коледж має право надавати фахову передвищу і першого (бакалаврського) рівня вищу освіти. Завідує закладом – Петро Коробенко.
Готують молодших сестер та фельдшерів і в Чорнобильському медичному фаховому коледжі*******. Знаходиться він в Яготині, куди був евакуйований в 1986 році після аварії на ЧАЕС. Спершу заклад розміщувався у приміщенні восьмирічної школи № 2, сьогодні ж він базується на території Центральної райлікарні за адресою: вулиця Незалежності, 71-А. Випускається з установи, яку очолює спеціаліст вищої категорії Микола Сосюкало, щорічно близько 50-60 студентів.
Читайте: Киевоблсовет передал на баланс Яготина имущество Чернобыльского медколледжа
Спеціалізовані
Отримали статус закладу фахової передвищої освіти і Броварське вище училище фізичної культури******** та Стрітівський педколедж кобзарського мистецтва*********.
У новому статуті Броварського спортивного і вже фахового коледжу зазначено, що це заклад спеціалізованої освіти спортивного профілю зі специфічними умовами навчання, який забезпечує відбір та здійснює спортивну підготовку обдарованих дітей та молоді. У закладі створюють умови для поглибленого оволодіння різноманітними видами спорту, поєднуючи тренування із здобуттям повної загальної середньої освіти, починаючи з 7-го класу. Так, загалом тут навчається більше 300 учнів та майбутніх олімпійців щороку. Коледж існує з 1983 року і розміщується в Броварах по вулиці Шевченка, 21. Працює заклад під керівництвом відмінника освіти України, кандидата педагогічних наук Олександра Чигирина.
Згідно статуту, Стрітівський педагогічний фаховий коледж кобзарського мистецтва базується в селі Стрітівка Кагарлицького району. Заклад пройшов довгий шлях реорганізації. А розпочав свою діяльність з 1989 року, коли на базі місцевої 8-річної школи відкрилась школа з поглибленим вивченням музики та кобзарського мистецтва Заклад готує 60 фахівців за напрямом “Музичне мистецтво”. А саме: майбутніх співаків-бандуристів, викладачів бандури та співу, а також диригентів ансамблю (капели) бандуристів. Керує мистецьким освітнім закладом Світлана Колосовська.
Нагадаємо, Київська обласна рада затвердила цілу низку змін до бюджету регіону на 2020 рік. Зокрема депутати додали по 100 мільйонів гривень на зарплати та обладнання медикам та близько 70 млн для потреб освіти. Між тим, бюджет області лишається дефіцитним. Тож на такі важливі програми як “профілактика ВІЛ/СНІД” чи “поліпшення якості питної води” кошти в цьому році не видаватимуть. А ось на дороги, розбудова яких є основним трендом в діяльності офісу Володимира Зеленського та уряду, хочуть витратити понад 1 млрд гривень.
Реорганізація
Також згідно із рішенням Київоблради, КНП КОР “Київська обласна лікарня № 2” було реорганізовано в комунальне некомерційне підприємство “Київська обласна лікарня”**********. Відповідне рішення депутати затвердили ще у грудні 2020 року. Тому підприємству знадобилася реєстрація нового статуту.
Медзаклад продовжить працювати в Києві за адресою: провулок Несторівський, 13/19. Проте матиме менший статутний капітал – понад 365 млн гривень замість майже 700 млн гривень. Наразі обов'язки директора закладу виконує доктор медичних наук Володимир Єлагін. А сама лікарня існує і надає стаціонарну та поліклінічну меддопомогу вже понад 25 років. У новому статуті зазначається, що підприємство може здійснювати некомерційну господарську діяльність і реалізовувати її за власними встановленими тарифами.
Зазнав перепрофілювання і потребував нового статуту і Київський обласний центр олімпійської підготовки***********. Раніше ця установа була відома як обласний інтернат спортивного профілю. Основним завданням Центру упродовж 21 року залишається тренування до 250 днів на рік спортсменів збірних команд до Олімпійських ігор, чемпіонатів світу та Європи, міжнародних і всеукраїнських змаганнях. Базується заклад у селищі Терезине Білоцерківського району по вулиці Шкільна 20-А. Керує тимчасово цією установою з нульовим уставним капіталом Василь Наумчук, а підпорядковується вона – управлінню фізичної культури та спорту КОДА.
У вересні минулого року депутати КОР присвоїли Академії мистецтв************ ім'я видатного українського громадського діяча, автора слів Державного Гімну Павла Чубинського. Тож заклад потребував нову редакцію статуту. Заклад вищої освіти розташований у Печерському районі Києва поблизу Києво-Печерської Лаври. Академія є одним з найстаріших в Україні навчальних закладів і має 90-річний досвід підготовки діячів в галузях культури, мистецтва і надання повної загальної середньої освіти. А створена академія була в 1930 році як Київський технікум. З часу заснування, заклад випустив майже 15 тисяч фахівців. Керує мистецькою установою з 2010 року Василь Романчишин – кандидат культурології, професор, заслужений діяч мистецтв України.
Читайте: Киевоблсовет планирует переименовать областную Академию искусств
На фото: Академія мистецтв ім. Павла Чубинського
Нову редакцію статуту депутати також затвердили Сервісно-ресурсному центру*************, Зміни в установчому документі пов'язані із перепідпорядкуванням у 2011 році КП, "що знаходився у віданні управління освіти і науки КОДА за адресою: місто Боярка, вулиця Піщана, 1. Крім того, змінено юридичну адресу КП: наразі заклад діє у Боярці по вулиці Шкільна, 28. Засновано Центр ще у 2014 році. Наразі установа має тимчасового керівника – Юрія Черниша. Головними же завданнями установи є забезпечення закладів освіти, науки, молоді області навчальним обладнанням, інструментами, технікою, приладдям та матеріальними ресурсами тощо.
Читайте: Київська обласна рада переформатувала бюджет-2020
* КЗ КОР “Білоцерківський гуманітарно-педагогічний фаховий коледж (код ЄДРПОУ: 37381693).
** КЗ КОР “Богуславський гуманітарний фаховий коледж імені І.С. Нечуя-Левицького” (код ЄДРПОУ: 02139630).
*** КЗ КОР Ржищівський гуманітарний фаховий коледж (код ЄДРПОУ: 26474965).
**** КЗ КОР “Білоцерківський медичний фаховий коледж” (код ЄДРПОУ: 02011373).
***** КЗ КОР “Макарівський медичний фаховий коледж” (код ЄДРПОУ: 02011350).
****** КЗ КОР “Обухівський медичний фаховий коледж” (код ЄДРПОУ: 02011367).
******* КЗ КОР “Чорнобильський медичний фаховий коледж” (код ЄДРПОУ: 02011344).
******** КЗ КОР “Броварське вище училище фізичної культури” (код ЄДРПОУ: 22208066).
********* КЗ КОР “Стрітівський педагогічний фаховий коледж
кобзарського мистецтва” (код ЄДРПОУ: 20590854).
********** КНП КОР “Київська обласна лікарня” (код ЄДРПОУ: 01993718).
*********** КЗ КОР “Київський обласний центр олімпійської підготовки” (код ЄДРПОУ: 25656821).
************ КЗ вищої освіти Київської обласної ради “Академія мистецтв імені Павла Чубинського” (код ЄДРПОУ: 02214938).
************* КЗ КОР “Сервісно-ресурсний центр” (код ЄДРПОУ: 32792069).
Фото: колаж KVКиевVласть
Українського поета, журналіста, правозахисника Юрія Литвина знайшли з розтятим животом у камері колонії особливо суворого режиму ВС-389/36 у селі Кучино на Уралі. Це сталося 4 вересня 1984 року. Бездиханне тіло поета Василя Стуса знайдуть у карцері того самого дня роком пізніше.
Відомий дисидент і поет Юрій Литвин за свої неповні 50 років отримав п'ять вироків і був засуджений загалом на 41 рік. Відсидів 22 роки й помер.
Литвина переслідували за літературні твори, сповнені проповідування ненасильства та гуманізму, за правозахисну діяльність, за критичний спосіб мислення. Найвідомішу книгу його віршів "Трагическая галерея" присвячено долі його покоління, жертвам терору. Він навіть зумів прорватися до посольства Канади, щоб розповісти вільному світу про переслідування політв'язнів у СРСР.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Востаннє, 1982 року, його судили за участь в Українській Гельсінській групі. Після аналізу всіх справ Литвина згадується знана фраза Сталіна: "Була б людина, а стаття знайдеться".
Свого адвоката Віктора Медведчука, який нині є народним депутатом України від ОПЗЖ, дисидент звинуватив у пасивному захисті та виконанні замовлення КДБ.
Після публікації "Стус без захисту. Ведмежа послуга Медведчука" ми вирішили проаналізувати й біографію поета Юрія Литвина через дослідження його кримінальних справ та вироків.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм Подписаться
Перше засудження за хлоп'ячий протест проти колгоспного рабства
Юрій Тимонович Литвин народився 26 листопада 1934 року в селі Ксаверівка на Київщині в сім'ї сільських учителів.
Про 1933 рік його мати Надія Парубченко згадувала: "Я вела початкові класи. У мене з 24 діток лишилося тільки четверо. Нам, учителям, три місяці не видавали платні, і ми за милим Богом теж не померли..."
У подружжя народилися близнята, але старший син помер ще в дитинстві, а Юрій залишився в батьків сам.
Батько Тимон Литвин воював на фронті, потім партизанив у загоні Сидора Ковпака, а помер від ран у шпиталі 24 квітня 1944 року. Похований у Проскурові (Хмельницькому) у братській могилі. Це важлива деталь, бо бойове минуле батька допоможе Юрію в майбутньому звільнитися достроково.
Нам не вдалося знайти першу кримінальну справу проти Юрія Литвина, оскільки вона належить до загальнокримінальних, тому закінчився строк її зберігання. Однак фабула справи відома.
Юрій Литвин 1953 року зайшов у конфлікт з місцевою радянською владою в селі Барахти. Невдовзі його арештували, і Васильківський районний суд Київської області засудив його за ст. 4 Указу від 4 липня 1947 року "Про кримінальну відповідальність за грабіж державної та суспільної власності" до 12 років ув'язнення начебто за крадіжку колгоспної телиці.
Річ у тім, що в СРСР селяни-колгоспники почали вільно отримувати паспорти лише з 28 серпня 1974 року. Без паспорта свобода пересування була обмеженою. Голова колгоспу в селі мав необмежену владу над селянами, бо брав участь у розподілі матеріальних ресурсів, міг дати довідку для виїзду із села на роботу в місті.
Василь Овсієнко так розповідає у своєму творі "Світло людей" про засудження Юрія Литвина:
"Куди поїдеш безпашпортним? То вони – наївні діти! – запротестували в незвичайний спосіб: піймали колгоспне теля та й прив'язали в посадці. Юрко як дізнався про це, то переконав хлопців іти до голови, сам пішов з ними і сказав: "Якщо будете так несправедливо ставитися до молоді, то вона буде вчиняти всілякі злочини".
Голова колгоспу Ніколаєнко подав на хлопців до суду, який щедрою рукою відбатував їм по 10 років, а Юркові 12, щоб не був таким розумним. Заарештували їх 24 червня 1953 року… за крадіжку державної та суспільної власності". На суді Юрій показував матері побиті руки…"
Як про це пригадувала мати Литвина: "…засуджений Васильківським районним судом на 12 років ув'язнений за звинуваченням у викраденні колгоспної телиці".
Тож перше своє ув'язнення з 1953-го до 1955 року Юрій Литвин відбував на будівництві Куйбишевської гідроелектростанції.
Матір тим часом домагалася звільнення сина, і їй це таки вдалося. Славетний партизан і впливова людина Сидір Артемович Ковпак, який на той час був заступником голови президії Верховної Ради УРСР, згадав свого побратима Тимона Литвина, і постановою президії Верховної Ради УРСР від 13 січня 1955 року Юрія Литвина було помилувано. Звільнили Юрія 31 січня 1955 року.
Друге засудження за "Братство вільної України"
Юрій Литвин писав: "Я не політик, я правозахисник, і за будь-якої влади моє найімовірніше місце – у в'язниці".
Так і сталося. Після звільнення Юрій Литвин приїхав до дядька по матері Миколи до Ленінграда, де 14 квітня 1955 року в нього зробили обшук. Юрія обвинуватили в тому, що він нібито в неволі, у Кунеївському виправно-трудовому таборі, на тому ж таки будівництві ГЕС, разом із друзями створив "Братство вільної України", яке ставило собі за мету "боротьбу за відторгнення України від СРСР, боротьбу з комуністичними ідеями, створення "самостійної України".
Певна річ, за "самостійну Україну" можуть боротися тільки її вороги, тож уже 5-10 вересня 1955 року судова колегія з кримінальних справ Куйбишевського обласного суду під головуванням Бузанова засудила 16 хлопців-українців за ст. 58-10 ч. ІІ та за ст. 58-11 КК РРФСР ("Зрада Батьківщини").
Ознайомитися зі справою не вдалося, оскільки, якщо вона й збереглася, то в архівах ФСБ у РФ. Проте є копія вироку Куйбишевського обласного суду, ухваленого ім'ям Російської Радянської Федеративної Соціалістичної Республіки.
Згідно з вироком, усі обвинувачені були українцями, більшість із них до цього були засуджені за ст. 4 Указу від 04.06.1947 р. "Про кримінальну відповідальність за крадіжку державної та суспільної власності" й уже відбули покарання.
Діяльність організації, як зазначили у вироку, була нібито спрямована основним чином на підготовку націоналістичних кадрів, які після звільнення мали вести "ворожу націоналістичну діяльність". Від членів організації буцімто вимагали скласти присягу та підписатися кров'ю на папері з тризубом (герб українських націоналістів).
Слідство начебто з'ясувало, а суд із цим погодився, що "ідейними натхненниками організації були підсудні Чернов та Литвин".
У вироку "встановили", що в організації були паролі, "трійки", "десятки", а на чолі кожної стояв "старший брат". Литвин (псевдонім – "Кремінь") нібито склав дві відозви до в'язнів-українців із закликом вступати до націоналістичної організації, розробив статут і склав текст присяги, а також написав і поширив низку віршів.
Він був фактичним керівником організації, а після створення штабу його обрали завідувачем політвідділу БВУ. В'язні, які виходили на волю, мали формувати осередки.
Щоб "пошити" таку справу, слідство працювало 11 місяців. До організації було начебто "втягнуто" до 40 осіб.
Слід зауважити, що Литвин та інші підсудні повністю визнали себе винними!
Санкція статті 58-2 КК РРФСР передбачала максимальне покарання – 25 років, але суд не знайшов підстав для застосування найвищої кари та зважив на те, що ніякої практичної роботи, крім організаційної, БВУ не вело. Литвину як організатору братства, разом із п'ятьма іншими підсудними, дісталося 10 років позбавлення волі та 3 роки "обмеження в правах".
Пів року Юрія тримали в таборі Мединь, далі – у Вихорівці (це "Озерлаг" Іркутської області), потім – у мордовських таборах, серед політв'язнів. Мабуть, саме ті часи стали періодом громадянського визрівання Юрія Литвина.
Ковток свободи
Звільнившись 14 червня 1965 року, Юрій попрямував до Москви, де зумів прорватися до канадського посольства, щоправда, лишивши в руках міліціонера піджака, та розповів про становище політв'язнів у концтаборах. Співробітники посольства вивезли його в автівці й дали змогу вискочити під час руху.
Юрій поїхав до мами в Барахти Васильківського району Київської області. Згодом одружився з Вірою Мельниченко. Працював у Василькові на заводі з виробництва холодильників, на трубному заводі.
У цьому контексті є цікава характеристика, надана Литвину на Васильківському заводі холодильників.
Сімейне життя не склалося, але Юрій вельми тішився сином Ростиславом.
Батько покладав на Ростислава великі надії, однак нелегкою була доля дітей політв'язнів. Учителька докоряла: "Будеш там, де батько".
"Буду. І Шевченко там був, і Ленін, і багато хто", – відповідав хлопець.
"Стражі порядку" пообіцяли: щойно йому мине 18 років, посадять. Так і сталося, як обіцялося... Ще одна зламана доля. (Ростислав Литвин помер 06.01.2004 р. внаслідок інсульту у віці 35 з половиною років).
Третє засудження – "паплюжив радянський державний та суспільний устрій"
14 листопада 1974 року Юрія Литвина заарештували органи КДБ.
Справа в архіві СБУ не збереглася, але ми ознайомилися з вироком від 13 березня 1975 року, ухваленим Київським обласним судом під головуванням А.Ф.Ткачової (народні засідателі – Медвецька Б.Ф., Зінова Л.В.), який засудив Литвина за популярною тоді статтею 187-І КК УРСР ("Наклепницькі вигадки, що паплюжать радянський державний та суспільний лад") на 3 роки перебування в таборах суворого режиму.
Інкримінували Литвину, зокрема, те, що він "протягом ряду років систематично займається виготовленням та розповсюдженням творів, які містять завідомо неправдиві роздуми, які паплюжать радянський державний та суспільний устрій".
Юрія обвинувачували в тому, що він у своїх літературних творах, перелічених у вироку ("Трагическая галерея", "Вступление", "Два дебюта", "Петефи", "Мы и Вы", "Сен-Сказка", "Горпиха", "Монолог Стрільця", "Тези про державу", "Анархо-комуністичний маніфест", "Записки робітника" та інших), начебто зводив наклеп на радянську державу, паплюжив внутрішню та зовнішню політику радянської держави, радянський робітничий клас, особливо інтернаціональну політику КПРС у зв'язку з подіями в Чехословаччині 1968 року.
На суді Юрій своєї провини не визнав і давати свідчення відмовився. Натомість суд дійшов висновку, що провину Литвина доведено.
Етапували його до табору Верхній Чов, що в Комі АРСР. На розподілі "робсили" начальник запитав про спеціальність. "Поет", – відповів Литвин. – "Поэт? А мне поэты не нужны. Мне нужны бетонщики. Га-га-га! Пойдешь таскать бетон".
У тому таборі більшість в'язнів були такими самими "наклепниками", як і Литвин, або засудженими за іншими статтями, але з політичних міркувань. Режим там був тяжчим, ніж у Мордовії, в'язні були позбавлені будь-якого юридичного захисту. Наглядачі ходили з ґумовими кийками й застосовували їх на свій розсуд.
Там Литвин захворів на виразку шлунка, переніс складну операцію, під час якої ледве не помер. Урятував його хірург, який домігся дозволу для матері побути декілька днів біля сина. Видіння смерті – білий льодовик, що насувається, і голос матері: "Ти будеш жити... Ти будеш жити..." – ці враження лягли в основу "Баллады о смерти".
"Може, 10 відсотків із того, що я написав, досягло мети, а решта – у кадебістських сейфах, – казав Литвин. – Але навіть якби лише один відсоток побачив світ – усе одно слід було писати".
Четверте засудження за начебто спротив міліції та "пасивний захист" Медведчука
Звільнившись 14 листопада 1977 року, Литвин знову оселився в мами в селі Барахти, на вулиці Промінській. Прожив там лише півтора року, та й то під адміністративним наглядом, тобто без права з'являтися будь-де за межами села, і мусив сидіти вдома з 9 вечора до 7 ранку. Працював "надомником" – клеїв коробочки для васильківської фабрики.
Того року в Україні здійнялася нова хвиля арештів – уже проти Української громадської групи сприяння виконанню Гельсінських угод.
До Литвина в Барахти приїхала правозахисниця Оксана Яківна Мешко й запропонувала увійти до Української Гельсінської групи. Він згодився.
За ті півтора року обмеженої волі Литвин переніс ще дві операції: на тому ж таки стражденному шлунку, а також через варикоз. Його фізичний стан був слабким.
19 червня 1979 року, саме на День народження сина, пішов Литвин до річки Стугна з одним родичем і знайомим. Мали пляшку вина. Тут приїхала машина з п'ятьма міліціонерами (Гурський Віталій Антонович, Ткач Олександр Іванович, Устюжанин Валерій Іванович, Поліганов Володимир Борисович, Кернер Володимир Миколайович). Запитали, хто Литвин, заштовхали до автівки, не давши й одягнутися. Навздогін полетіли шкарпетки, черевики та одяг.
Привезли до райвідділу для продовження режиму нагляду, а запроторили до витверезника. Вимагали роздягнутися для обшуку. Литвин відмовився. Тоді йому викрутили руку. Після того, як одного з міліціянтів він назвав фашистом, його прив'язали до нар.
Василь Овсієнко у своїх спогадах про Литвина наводить такий діалог:
"– То що, я фашист?
– Та ще й дурний фашист.
Удар в обличчя.
– Ти дурень у квадраті.
Удар по голові.
– Дурень у кубі.
Удар у живіт.
Дурнем у четвертому ступені назвати не зміг, бо знепритомнів. Здерли 15 рублів штрафу й відпустили додому".
Проте 6 серпня за санкцією прокурора Васильківського району Твердохліба Литвина заарештували, звинувативши у вчиненні насильницького опору п'ятьом працівникам міліції.
Справу передали до Васильківського міського народного суду. Із самою справою нам знову не вдалося ознайомитися, але ми отримали копію вироку Васильківського міського народного суду від 17.12.1979 р.
Відповідно до тексту вироку суду, Литвина захищав молодий на той час адвокат Віктор Медведчук, який був представником і Василя Стуса.
У вироку суду зазначено:
"19 червня 1979 року підсудний Литвин Ю.Т. разом зі своїм братом Парубченком Л.Ф. та знайомим Бобирем А. на пляжі річки Стугна розпивали спиртні напої.
Приїхавши на пляж, працівники міліції Гурський, Ткач, Устюжанин, Поліганов та Кернер після зробленого зауваження щодо вживання спиртних напоїв у громадському місці Литвин почав ображати працівників міліції, ображав їх та висловлювався нецензурною лайкою.
На подальші дії у зв'язку з цією пропозицією працівників міліції сісти в автомашину й поїхати до відділка міліції Литвин учинив працівникам міліції активний фізичний опір, поєднаний з насильством, хапав Поліганова та Ткача за одяг, погрожував їм розправою, перешкоджаючи тим самим їм у виконанні обов'язків з охорони громадського порядку…", "хапав Поліганова та Ткача за погони".
Суд під головуванням судді Васильєвої А.А. відхилив покази обвинуваченого та свідків захисту Парубченка Л.Ф. і Бобиря А., визнав Литвина винним у скоєнні злочину, передбаченого ст. 188-1 ч. ІІ КК УРСР ("Насильницький опір працівникам міліції") та засудив його до 3 років позбавлення волі з відбуванням покарання у виправно-трудовій колонії суворого режиму.
Протокол судового засідання Васильківського міського народного суду, на жаль, не зберігся, але "Останнє слово", виголошене в суді, Литвин зумів записати й передати на волю.
Василь Стус та Оксана Мешко передали його за кордон, і воно було опубліковане в томі "Українська Гельсінська група. 1978-1982. Документи і матеріяли" (упорядник – Осип Зінкевич, видало Українське видавництво "Смолоскип" ім. В. Симоненка в Торонто – Балтиморі 1983 року, с. 379-395).
Вважаю за доречне процитувати рядки з "Останнього слова" Юрія Литвина:
"Пасивність мого адвоката Медведчука в захисті обумовлена не його професійним профанством, а тими вказівками, які він одержав згори, і підлеглістю: він не сміє розкривати механізму вчиненої проти мене провокації. Адвокатська участь у таких справах зведена нанівець – це ще одне свідчення відсутності в СРСР інституту адвокатури при розгляді політичних справ, де садять людей "інакодумаючих".
Щодо потерпілих, то вони сказали самі про себе більше та краще, ніж хтось. Десь 60 років тому Дзержинський назвав міліцію дзеркалом радянської влади. Воістину, що правда. Ось вам дзеркало Василькова. Дзеркало нашої влади. Ганьба всім присутнім у цьому залі. Цей суд є однією з найганебніших сторінок за свою історію судочинства у Василькові, і він буде лежати на совісті не лише тих, хто мене судив, але й на вашій совісті, мої громадяни-земляки".
Сама справа не збереглася, однак у вироку не згадано про жодне клопотання чи позицію захисника – адвоката Віктора Медведчука.
Натомість ми отримали копію ухвали від 09.01.1980 р. судової колегії у кримінальних справах Київського обласного суду під головуванням Дорохової Н.А., за участі суддів Божок Н.П., Крутової В.Д., яка розглядала скаргу адвоката Віктора Медведчука на вирок Васильківського міського народного суду від 17.12.1979 р.
В ухвалі сказано: "У касаційній скарзі адвокат Медведчук посилається на неповноту проведеного у справі розслідування та просить вирок суду скасувати, а справу направити на новий розгляд".
Апеляційний суд відхилив подану скаргу та залишив вирок без змін, зокрема, зазначивши:
"Посилання у скарзі адвоката Медведчука на те, що у справі неповно проведено розслідування, не встановлено, у чому конкретно виражалися дії Литвина зі спротиву працівникам міліції, застосування до них насилля, та не перевірено факт побиття Литвина потерпілими, не можна визнати такими, що заслуговують на увагу".
Справжньою причиною арешту й засудження Литвина вважається його участь в Українській Гельсінській групі та наближення Олімпіади-1980, до якої всім дисидентам, хто був на волі чи міг вийти, дали нові "строки", щоб вони випадково не зіпсували спортивного свята.
Під "олімпійський" укіс потрапили Дмитро Мазур, Петро та Василь Січки, Ярослав Лесів, Василь Стус, Василь Стрільців.
Хто мав звільнитися, того "розкручували" в неволі, не даючи й передихнути.
Повертаючись до Медведчука, слід зазначити, що з наявних матеріалів не можна достеменно з'ясувати, чи виконав він належно свій обов'язок адвоката у справі, оскільки сама справа не збереглася. Натомість виникає одне питання, яке поставив сам Юрій Литвин про те, що в СРСР відсутній інститут адвокатури при розгляді політичних справ.
Тобто складається враження, що Литвин звинувачував свого адвоката Медведчука у співпраці з органами державної безпеки СРСР, і справді є питання.
Виходячи з біографії Віктора Медведчука та отриманих документів у справі Василя Стуса, він працював у Шевченківській юридичній консультації Київської міської колегії адвокатів з 1978 року.
Якщо переглянути історію адвоката, то ми виявимо, що Київську міську колегію адвокатів було створено 06.08.1977 р. шляхом виділення з Київської обласної колегії адвокатів, і відтоді існували дві колегії – обласна та міська. А тому постає питання, як адвоката з міської колегії направили до міста Васильків Київської області, щоб захищати поета в начебто рядовій справі про п'яний шабаш і спротив міліції.
І справді, в іншій справі Литвина, яка збереглася за 1982 рік, його в Київському обласному суді захищав адвокат з Київської обласної колегії адвокатів Фастовець Л.В.
У зв'язку з цим залишається відкритим питання, чому саме Медведчук захищав Стуса й Литвина та чи не співпрацював він з органами державної безпеки СРСР.
П'яте засудження – за "антирадянську агітацію та пропаганду"
Ув'язнення Литвин відбував у Білій Церкві, у Бучі під Києвом, а в липні-вересні 1980 року – у Херсоні.
Ще не випустивши на волю, його звинуватили в "антирадянській агітації та пропаганді" й етапували до Києва для проведення слідства.
Це єдина справа Литвина, яка збереглася в архіві СБУ. Вона містить вироки в інших його справах та низку цікавих документів, що дало змогу провести ґрунтовніше дослідження.
Кримінальну справу було порушено 1 березня 1982 року старшим слідчим Управління КДБ УРСР у місті Києві та Київській області Діденком Б.М. У постанові про порушення кримінального провадження зазначено, що Литвин систематично виготовляв, зберігав, розповсюджував, зокрема й передавав за кордон, документи антирадянського змісту, а також поширював з тією ж метою завідомо неправдиві вигадки, що паплюжили радянський державний і суспільний лад, чим скоїв злочин, передбачений ст. 62 ч. І КК УРСР.
Того самого дня було ухвалене рішення про етапування Литвина до Києва.
До матеріалів справи одразу долучили зібрані матеріали з різних справ, вилучені в Литвина документи в місцях неволі тощо.
Також у справі є копії протоколів допитів Литвина в інших справах, зокрема щодо московського правозахисника Івана Сергійовича Ковальова та інших. Відповідно до цих протоколів, попри попередження про кримінальну відповідальність за відмову давати свідчення, Юрія відмовлявся їх давати. І нам відомо, що правозахисників теж засуджували за цією статтею.
Виявлено цікаву заяву Литвина до Комітету держбезпеки при Раді Міністрів УРСР від 30 травня 1979 року, у якій він наголосив, що не даватиме жодних свідчень щодо його участі в Українській правозахисній групі "Гельсінська", оскільки її діяльність не суперечить "ані букві, ані духу Декларації прав людини…"
У справі є рукописний документ з назвою "Борцам за свободу и независимость Чехословакии", у якому Литвин висловлює підтримку чехословацькому народу, придушеному радянськими військами 1968 року.
Крім того, у справі є заява Литвина, котру він разом з матір'ю писав до президії Верховної Ради СРСР, про вихід із громадянства СРСР та з проханням випустити його за кордон. В іншому документі у справі з назвою "Открытое письмо членам Политбюро" Литвин повідомляв, що йому безпідставно відмовили у виході з громадянства, почали погрожувати та звинуватили в тому, що він "душевно болен".
Відкритий лист є дуже емоційним, що може свідчити про тяжкі умови проживання в радянській дійсності, постійні закиди, адміністративний контроль, обвинувачення тощо, що створювало нестерпні умови життя для Литвина.
В одному з абзаців Литвин зазначає, що його й надалі будуть "преследовать и подвергать всевозможным репрессиям. Хотя бы только потому, что я не желаю и не могу отказаться от своих убеждений, от своего творчества, от своей деятельности".
Слідство інкримінувало Юрію написання публікації з назвою "Правозахисний рух в Україні, його засади та перспективи", опублікованої 1979 року в №10 журналу "Сучасність", який видавали в Мюнхені (ФРН). У ній Литвин робить такий висновок:
"Правозахисний рух на Україні є однією з провідних ланок міжнародного правозахисного руху, і його члени зроблять все від них залежне, щоб і надалі цей рух був інтернаціональний по своїй суті, при цьому не втрачаючи ні своїх національних особливостей, ні свого національного обличчя".
Цікаво, що у справі як доказ знаходимо надіслану Литвину поштою з-за кордону Загальну декларацію прав людини. Тобто доказом є нормативний документ, який був ратифікований СРСР, але фактично не виконувався. І якщо ми почитаємо декларацію, то виявимо низку порушень, з котрими постійно стикався Литвин, а саме: право на життя, на свободу й особисту недоторканність (ст. 3), нікого не вільно катувати (ст. 4), кожен має право на справедливий суд (ст. 8), нікого не можна свавільно заарештувати, затримати (ст. 9), кожен має право на свободу переконань і на вільне їх висловлення (ст. 19).
Повертаючись до процесуальних документів у справі, 1 березня 1982 року Литвину одразу обрали запобіжний захід – тримання під вартою, ухвалили рішення про обшук його речей у виправно-трудовій колонії №85 та вдома в матері.
Того самого дня Юрія притягнули до відповідальності як обвинуваченого. У відповідній постанові йому інкримінували зазначені вище публікації – "Правозахисний рух в Україні, його засади та перспективи" й "Борцам за свободу и независимость Чехословакии".
Литвин, ознайомившись із постановою, написав: "Звертаюсь із клопотанням про допуск захисника до участі в справі з моменту пред'явлення обвинувачення".
Слід зазначити, що адвоката допускали до справи лише на стадії судового розгляду. Литвин свою провину не визнав, але факт написання ним згаданих публікацій підтвердив.
У протоколі допиту від 3 березня 1982 року Литвин згадує, що на його становлення вплинуло спілкування з архієпископом Йосипом Сліпим, Володимиром Григоровичем Горбовим, Михайлом Михайловичем Сорокою. Він зазначає, що до Української правозахисної групи вступив у червні 1978 року, про що його повідомила Оксана Яківна Мешко.
Литвину також інкримінували відкритий лист на підтримку Левка Лук'яненка щодо його несправедливого засудження, який він опублікував і розповсюджував 1978 року.
Після того, як Литвина етапували до Києва, його допитували майже щодня від початку березня до середини травня. Допити здебільшого розпочиналися зранку й тривали аж до вечора.
Литвин у відкритому листі скаржився, що його хочуть визнати психічнохворим і цим шантажують. І справді, ми знаходимо довідку, у якій "лікарі" ставили йому діагноз "психопатія".
Авторство своїх праць і листів Литвин визнавав, але у справі все ж провели почеркознавчі експертизи, які це підтвердили.
Слід зазначити, що процесуальні документи у справі погоджував перший заступник прокурора Київської області Антоненко Ю.А., котрий навіть підписувався замість прокурора Київської області Богачова В.С.
Нам удалося поспілкуватися з онуком колишнього прокурора Київської області Богачовим, який розповів, що, як йому відомо, його дід був доволі принциповою людиною й не погоджувався бути співучасником явно незаконної діяльності КДБ СРСР. Натомість цьому сприяв його заступник Антоненко Ю.О., який згодом очолив обласну прокуратуру.
Слідство закінчилося 21 травня 1982 року. Ознайомившись зі справою, Литвин написав заяву, що розцінює її як свідомий злочин органів влади проти членів правозахисного руху СРСР загалом і проти нього зокрема.
31 травня 1982 року було складено обвинувальний акт, який передали для розгляду до Київського обласного суду.
Слід зазначити, що на момент завершення слідства Литвин був хронічно хворою людиною – хронічна виразка та інші хвороби.
Як адвокат у справі Литвина "захищав" завідувач Бориспільської юридичної консультації Київської обласної колегії адвокатів Фастовець Л.В., від захисту якого Юрій відмовився під час судового засідання, але суд відмовив йому в цьому клопотанні.
Київський обласний суд почав розгляд справи 1 червня 1982 року. Литвин на початку судового засідання заявив: "Судова колегія не має морального права судити мене, і тому я відмовляюся давати суду показання".
"Винним себе зовсім не визнаю", – наголосив Литвин.
Окрему увагу слід звернути на позицію адвоката Фастовця: вона не була активною з погляду захисту, він покладався на розсуд суду, казав про пом'якшувальні обставини, але провину клієнта не визнавав, як адвокат Медведчук у справі Стуса, оскільки розумів, що це є порушенням закону. У завершальному слові, зокрема, зазначив:
"НЕ ЙДУЧИ ВРОЗРІЗ ІЗ ВИМОГАМИ ЗАКОНУ та виходячи з того, що мій підзахисний не визнає себе винним, я ВИМУШЕНИЙ просити виправдати Литвина за ст. 62 ч. ІІ КК УРСР та за ст. 70 ч. ІІ КК РРФСР".
Литвин, відповідно до протоколу судового засідання, почав виступати з останнім словом, до якого окремо готувався, але головуючий суддя його постійно переривав і, зрештою, ухвалив позбавити Литвина останнього слова, оскільки той начебто "намагався використовувати останнє слово з метою антирадянської пропаганди та агітації".
24 червня 1982 року о 14:30 суд оголосив вирок, яким засудив Литвина до 10 років таборів особливо суворого режиму та 5 років заслання, визнавши винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 62 ч. ІІ КК УРСР та ст. 70 ч. ІІ КК РРФСР.
З тексту вироку бачимо, що Литвина засудили за "антирадянські" й "наклепницькі" твори: написаний 1968 року лист "Борцам за свободу и независимость Чехословакии" та написані 10 років по тому два "Открытых письма…", "Слово о кающихся грешниках" (щодо покаянних заяв І.Дзюби, В.Захарченка, Г.Снєгірьова), "Некролог", лист до пані Картер, кілька варіантів праці "Советское государство и советский рабочий класс" і найважливіший – статтю "Правозахисний рух в Україні, його засади та перспективи", опубліковану 1979 року в №10 журналу "Сучасність" та зачитану на радіо "Свобода".
Інкримінували йому також усні висловлювання, засвідчені в'язнями-кримінальниками, з усілякими перекрученнями та домислами, сфабрикованими слідчими.
У вироку зазначено: "Литвин з червня 1978 року свою діяльність став прикривати личиною "борця за права людини", з цього часу почав називати себе членом так званої "групи сприяння виконанню Гельсінських угод" і разом з іншими відщепенцями брав участь у розповсюдженні ворожих документів".
Як відомо нам нині з розповідей друзів Литвина, його шантажували під час слідства божевільнею, возили до сумнозвісного 13-го відділення київської "Павлівки". Експертизу проводив відомий усій кримінальній Україні психіатр – доктор медицини Ліфшиць.
От він допитував Литвина: "Що ви все на партію звалюєте? При чому тут партія, як от у сусідній палаті лежить чоловік, котрий, вибачте, козу зґвалтував?" – "А де це він зробив, на Красній площі?" – "Та в хліві. Ще й защібнувся. Діти побачили". – "Отже, він людей соромився? А якби він був віруючий та знав, що Бог усевидющий, то вчинив би таке? То ж скажіть мені, а хто хрести скидав із церков, чи не ваша партія?"
Отож, Литвинові в таборі особливо суворого режиму ВС-389/36 належало пробути до 24 червня 1992 року, плюс у засланні – до 1997-го. Виходить, що загалом його засудили до 43 років неволі, не рахуючи півтора року адміннагляду. З прожитих 49 років він відбув у неволі 22.
Вічний спокій
Литвин десь у травні 1982 року прибув на Урал, до табору особливо суворого режиму ВС-389/36, що в селі Кучино Чусовського району Пермської області.
У в'язниці, протестуючи проти свавілля й байдужості тюремників, Литвин серйозно виснажується та збавляє й так слабке здоров'я. Кілька разів він оголошував голодування, через що йому заборонили єдине на рік побачення з матір'ю.
У цей час одне за одним помирають його однодумці: Іван Мамчич, Олекса Тихий, Валерій Марченко, колишня дружина Віра Мельниченко, Борис Антоненко-Давидович.
21 серпня 1984 року Литвин настільки знесилів, що вже не міг ходити. На це він поскаржився Михайлові Гориню, який сидів у сусідній камері. Лікар звільнив його від робіт.
24 серпня Юрію Литвину стало геть зле, він почав марити. Коли співкамерники прийшли на обід, знайшли його в камері з розтятим животом.
"Крові не було, але кишки вивалилися", – розповідали вони згодом.
Литвина забрали до лікарні, начальство в'язниці заспокоювало: "Померти ми йому, звісно, не дамо".
Юрій помер 5 вересня 1984 року в лікарні міста Чусове. В'ячеслав Острогляд, який теж лежав у тій лікарні, розповідав, що там чув: за тієї рани на животі Литвин мав би жити. Але він був надто ослабленим. Лежати мусив лише на спині, тому нирки затерпли й відмовили. Це й стало безпосередньою причиною смерті.
Згідно зі свідоцтвом про смерть, виданим Барахтинською сільрадою, що його має на руках матір Юрія, помер він 5 вересня 1984 року від "проникаючого різаного поранення черевної порожнини з пошкодженням тонкого кишківника".
Чи було це самогубство? Можливо. Проте цього не засвідчує жоден із в'язнів, бо ніхто не був присутній. Водночас, чим можна було порізатися, у камері не знайшли ані одразу, ані під час пізніших обшуків.
Мати Литвина десь 1995 року розповідала Василеві Овсієнку, що в Кучиному їй якось потрібно було зайти до громадського туалету. Щойно причинила двері, аж туди ломиться зек у чорному одязі – "безконвойник" (такі працюють за межами зони, а ночують у зоні).
– Ти куди? Не бачиш, що зайшла стара жінка?
– Вибачте. Вашому синові що хотіли, те й зробили. Він не покінчив самогубством, його вбили. Тільки не видавайте мене, бо й мені таке буде.
"Найгуманніший у світі" радянський закон не дозволив забрати тіло померлого в'язня, доки не закінчиться строк його ув'язнення. Саме тому так довго домагалися родини Литвина, Тихого та Стуса дозволу на перепоховання в рідній землі.
Стуса та Литвина багато що єднало: хист, оголена поетична та громадянська реакція на несправедливість оточуючого світу, врешті-решт, членство в Українській Гельсінській групі. Не кажучи вже про арешти, суди, тюрми й заслання. І, зрештою, смерть. У цьому теж є знак небес, бо це сталося в один день.
Місцем вічного спокою Юрка та Василя призначили маленький цвинтар біля дороги в селі Копально-Борисово.
"Особливо небезпечні державні рецидивісти", згідно з "найгуманнішими у світі" радянськими законами, не мали права навіть на скромний обеліск, не кажучи вже про людський хрест.
Тільки дерев'яні стовпчики з номерами. У Литвина – сьомий, у Стуса – дев'ятий…
Але вже за кілька років друзі та рідні перевезли їхні тіла додому. Їх знову поховали поруч – на Байковому цвинтарі в Києві.
Роман Титикало, адвокат, керуючий адвокатського бюро "Титикало та партнери", заслужений юрист України, депутат Київської обласної радиКиевVласть
Правове регулювання та поняття прибудинкової території
Наразі правове врегулювання питання використання землі під багатоквартирними житловими будинками здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України “Про землеустрій”, “Про оренду землі”, “Про основи містобудування”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, “Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку”, постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521 “Про реалізацію Закону України “Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку”.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, визначено, що прибудинкова територія – територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Так, відповідно до держаних стандартів України (пункт 6.1.1 ДСТУ-Н) площа земельної ділянки з прибудинковою територією кожного багатоквартирного будинку, що відповідає питомій вазі кількості мешканців будинку у сумарній кількості мешканців мікрорайону (кварталу), визначатиметься за формулою:
Т0 = Тф × (Б0 / Б) , де
Т0 – земельна ділянка з прибудинковою територією багатоквартирного будинку, га;
Тф – фактична житлова територія мікрорайону (кварталу), га;
Б0 — кількість мешканців в багатоквартирному будинку, чол;
Б — кількість мешканців у мікрорайоні (кварталі), чол.
Слід зазначити, що на законодавчому рівні не визначено конкретних норм земельних ділянок багатоквартирних житлових будинків, що є цілком виправданим, оскільки площа, конфігурація вже існуючих будинків різна, а будівництво нових залежить від обсягу та виду будівництва, а також від забезпеченості певного населеного пункту вільними землями.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Звертаю увагу: що у відповідності до Земельного кодексу України прибудинкові території багатоквартирних будинків відносяться до земель житлової та громадської забудови.
Земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування, належать до земель житлової та громадської забудови. Використання цих земель здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови (стаття 38 Земельного кодексу України).
Складові прибудинкової території
Прибудинкова територія складається з:
· вимощення навколо житлового будинку;
· смуги озеленення вздовж стін житлового будинку, місцевого проїзду, тротуару та смуги вздовж фасаду без входів, яка забезпечує проїзд пожежних машин;
· майданчиків, які призначені для обслуговування мешканців тільки цього будинку, для відпочинку біля входів в житловий будинок, для ігор дітей дошкільного і молодшого шкільного віку, відпочинку населення, занять фізкультурою, а також території зелених насаджень, пішохідні доріжки, що сполучують вказані майданчики між собою;
· майданчиків для сміттєзбірників;
· майданчиків для господарських будівель та споруд;
· спеціально обладнаних майданчиків для паркування автомобілів, що належать мешканцям будинку;
· в’їздів та виїздів підземних гаражів і автостоянок (у разі їх наявності).
Суб’єкти права власності на прибудинкову територію
Суб'єктами права власності на прибудинкову територію можуть бути:
· територіальні громади - на землі комунальної власності;
· держава – на землі державної власності;
· об'єднання співвласників багатоквартирного будинку.
Хто може розпоряджатися земельною ділянкою
У відповідності до ст. 88 Земельного кодексу України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а в разі недосягнення згоди – у судовому порядку.
Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально.
У разі, якщо в багатоквартирному будинку приватизована частина квартир, суб'єктами договору є власники приватизованих квартир та власник прибудинкової території. Якщо в багатоквартирному будинку приватизовані всі квартири, то договір про спільну часткову власність на земельну ділянку має укладатись між співвласниками багатоквартирного будинку. Крім того, у багатоквартирному будинку, в якому створено об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, функції такого договору може виконувати статут об'єднання, який має містити умови утримання та правила використання власниками – членами об'єднання прибудинкової території. А всі інші співвласники мають укладати договори з об'єднанням про порядок користування прибудинковою територією та її утримання.
Учасник спільної часткової власності на прибудинкову територію не має права вимагати виділення належної йому частки зі складу прибудинкової території і не має права на компенсацію за свою частку. Також він не має права на отримання в його володіння та користування частини спільної земельної ділянки. Частка співвласника у праві власності на прибудинкову територію відчужується у такому ж порядку, як і його частка у спільному майні багатоквартирного будинку. Тобто, по-перше, під час продажу учасником належної йому частки у спільній частковій власності на земельну ділянку інші учасники не мають переважного права купівлі частки; по-друге, частка у праві власності на прибудинкову територію не може бути самостійним предметом цивільного обігу й відчужується тільки разом із житловим чи нежитловим приміщенням.
Наразі правове врегулювання питання використання землі під багатоквартирними житловими будинками здійснюється відповідно до Конституції України, Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Законів України “Про землеустрій”, “Про оренду землі”, “Про основи містобудування”, “Про регулювання містобудівної діяльності”, “Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку”, постанови Кабінету Міністрів України від 11.10.2002 № 1521 “Про реалізацію Закону України “Про об’єднання співвласників багатоквартирного будинку”.
Право власності/користування прибудинковою територією
Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.
Крім цього, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.
У разі знищення (руйнування) багатоквартирного будинку майнові права на земельну ділянку, на якій розташовано такий будинок, а також належні до нього будівлі, споруди та прибудинкова територія, зберігаються за співвласниками багатоквартирного будинку.
Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.
У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників багатоквартирного будинку (частина друга статті 89 Земельного кодексу України). Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом.
Прибудинкова територія може перебувати у власності, у постійному або тимчасовому користуванні певних суб'єктів. Погодження документації прибудинкової території може здійснюватись у порядку, визначеному органом місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 33 цього Закону до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема:
· реєстрація суб’єктів права власності на землю; реєстрація права користування землею і договорів на оренду землі; видача документів, що посвідчують право власності і право користування землею;
· координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів;
· вирішення земельних спорів у порядку, встановленому законом.
· розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі проектів розподілу території кварталу, мікрорайону та відповідної землевпорядної документації.
Найбільш поширені питання, що виникають з приводу користування прибудинковою територією-це питання що стосуються паркування правил використання прибудинковою територією та паркування біля будинків.
Наводжу актуальні питання з приводу даного питання, та відповіді на них.
1) Чи має бути прибудинкова територія забезпечена парко місцями?
- Є нормативи, що закріплюють забезпечення відповідних об’єктів (будинків) паркомісцями, в тому числі це мають бути гостьові паркомісця та постійні. В спальних районах, відповідно до Держаних стандартів, на дві квартири передбачене одне паркомісце. Фактично, паркомісця - є гостьовими автостоянками, де мешканці зберігають свої автомобілі. Брати плату за паркування у власному дворі – законодавством не передбачено.
2) Чи мають право співвласники будинку самостійно розпоряджатися прибудинковою територією?
- Наголошую, прибудинкова територія – є спільною власністю співвласників квартир, а отже вони мають право самостійно визначати юридичну долю прибудинкової території (наприклад, чи використовувати її як дитячий майданчик, здійснювати благоустрій чи для паркування власних автомобілів).
3) Що робити, якщо земельна ділянка під будинком знаходиться у комунальній власності?
- У такому випадку, зазвичай, місцева влада, передає в оренду прибудинкову територію об’єднанню співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ), які використовують дану земельну ділянку відповідно до своїх мотивів.
4) Чи є законним стягнення коштів за парковку на прибудинковій території? Як захистити свої права?
- Залучення фізичних осіб-підприємців компанією забудовників для збирання коштів за паркування, являється прихованою схемою отримання відповідних доходів. Захистити свої права можна шляхом подачі позовної заяви, залучати правоохоронні органи та місцеву владу. Якщо ми говоримо, що земля є комунальною, то необхідно створювати ОСББ та отримати землю в оренду.
5) Чи можна просто відмовитися сплачувати кошти за паркування та залишати авто поруч з будинком?
- Є ряд земельних ділянок, що використовуються для паркування, це: земельні ділянки, що знаходяться у приватній власності третіх осіб та ті що знаходяться в орендному користуванні третіх осіб. Тобто, якщо власник авто просто почне ставити машини на чужій території, то власник такої земельної ділянки може поставити огорожу та заблокувати проїзд на свою територію.
6) Що робити, якщо авто блокують та не дозволяють заїхати додому?
- У такому випадку, треба викликати поліцію або подавати позов до забудовника, але судовий процес може тривати роками.
Отже, співвласники житлового будинку, можуть самостійно визначати долю прибудинкової території, але для цього необхідно об’єднати зусилля: створити ОСББ, отримати земельну ділянку комунальної власності в оренду та домовитись про спільні правила користування такою територією.
Роман Титикало, адвокат, керуючий адвокатського бюро "Титикало та партнери", заслужений юрист України, депутат Київської обласної радиКиевVласть
Згурівщина – сільськогосподарський район і тут кожен селянин обстоює право бути вільним господарем на своїй землі. Сьогодні ж країна потрапила в складний період на часі впровадження низки кардинальних реформ. Про болючі проблеми селян напередодні відкриття ринку землі, про життя району в умовах об’єднання громад і нового адмінтерустрою та про те з чим націоналісти йдуть на місцеві вибори в інтерв’ю KV розповів голова Згурівської райради, член ВО “Свобода” Степан Кузьмич.
KV: Ви не так давно очолили райраду: як змінився ритм життя?
Степан Кузьмич: До обов’язків голови райради я приступив два місяці тому. Цей період, можливо, здається вагомим. Але система влади так побудована, що натрапляєш на постійні бюрократичні перепони. І це створює багато незручностей у роботі, відбирає час. Через що складно вирішувати, навіть, банальні проблеми. Ти маєш постійно думати, як зрушити процеси з місця.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Сьогодні на місцях залишається більше коштів. У 2014 році, коли я був головою РДА, бюджет був нульовий, не виплачувалися зарплати, робітники звільнялися. Але сьогодні, через багато років, проблем не стало менше, а лише додалось.
Так, загалом ритм життя дуже змінився, зважаючи на складний період у країні. Із сьомої години я вже на роботі, щоби сконцентруватися на денному плані. До ради, особисто, прийшов не з вулиці. Я – фермер. Займаюся фермерським та тепличним господарствами. Тож про проблеми селян знаю з власного досвіду.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
KV: Які завдання ви особисто поставили собі як голові, яке завдання від партійного керівництва?
Степан Кузьмич: Курс “Свободи” всім відомий – послідовність у діях і обстоювання інтересів громади, вільного селянина. Я ж до роботи завжди ставився з відповідальністю і приділяю їй левову частину часу. І беручись до обов’язків, обіцяв приділяти району не менше. Будуть створені громади й моє головне завдання – не дозволити втратити село.
Політика президента націлена на те, щоби дрібний бізнес отримав підтримку, кредити під 5–10 %. Але про які кредити можна говорити, якщо спадкоємці не можуть одержати земельні ділянки через те, що вона вважається відумерлою спадщиною. Цю спадщину виставляють на аукціон, який у результаті виграє багатомільйонний агрохолдинг, за плечима якого тисячі гектарів. І це основна проблема, яка сьогодні не дає розвиватися сільським підприємцям.
Приблизно 15 років тому, у районі було 18 тис. виборців. Сьогодні немає і 15 – села вимирають. І це – столичний регіон. Селяни масово виїздять за кордон через брак роботи, умов для ведення бізнесу. Молодь не може стати господарем на своїй землі, адже дідівський пай передано в оренду на 25 років, а то й більше.
Це вже не проблема – це трагедія. З цим питанням планую звертатися до народної депутатки від ВО “Свободи” Оксани Савчук. Мета – зареєструвати законопроєкт, який би відкрив доступ селянину до землі, яка перебуває в оренді. При умові створення юридичної особи фермерського господарства чи сімейної ферми, законодавець має за 2–3 роки розірвати договір оренди. Звичайно, потрібні запобіжники, але селянин мусить одержати можливість працювати на своїй же землі. Лише тоді село відродиться.
KV: Назвіть три найбільші проблеми Згурівського району, як їх вирішити?
Степан Кузьмич: Перша, і вона турбує не лише Згурівку, – це проблема замкнутого трикутника “поліція-прокуратура-суд”. Ця система мали би працювати, як годинник. Але цей бюрактичний ланцюг змушує розбиратися в багатьох питаннях роками. Як, наприклад, із ситуацією із виділенням землі для АТОвців.
Ще одне болюче питання – брак лікарів. Разом із депутатами плануємо звернутися до Мінохорони здоров‘я з вимогою терміново надати району медичні кадри. Піврайону не змогли підписати декларації із сімейними лікарями – їх просто не вистачало на всіх. Район уже побудував і житло для медиків. Це проблема селянина, Згурівки? Чи все ж зобов’язання МОЗ? Кожен сплачує податки, за рахунок яких студенти одержують державні стипендії. Щороку випускається тисячі медиків і жоден лікар не приїхав працювати в Згурівку.
Крім того, у районі багато років у занедбаному стані комунальне господарства. На його балансі перебувають житлові будинки. А там, де втрачено контроль, обов’язково виникатимуть проблеми. Одна із них – протікання дахів, зокрема, черговий будинок у районі цукрового заводу, де проживають 50 сімей. Там є проблеми і з водовідведенням. Створена комісія, яка наразі займається оцінкою стану будівлі. В одному будинку дах уже відремонтовано. Не можна чекати виборів до громад, коли в будинку тече дах. Найбільша складність – це неактивність населення, яка й доводить ситуації до такого стану. Там, де є тиск – буде й поступка.
На фото: Степан Кузьмич з однопартійцями
KV: Як у районі з ремонтами доріг? Нещодавно жителі жалілись на якість робіт від ТОВ “Спец Комплект Постач”.
Степан Кузьмич: З депутатами райради плануємо обстежити ділянку ямкового ремонту між селами Нова Олександрівка та Згурівкою. І, якщо там дійсно роботи виконані неналежним чином і виконавець робіт не прислухався до зауважень керівництва РДА. То будемо вимагати анулювати ту роботу і привести дорожнє покриття до належного стану.
Узагалі цей ямковий ремонт мав би бути безкоштовним. На ці роботи можна спрямовувати кошти, зекономлені на розчищенні снігу цьогоріч взимку. Проте, на жаль, ніякої системної роботи в цьому напрямку немає. Так, дороги ремонтуються. Але на їхній ремонт із держави та області виділяється недостатньо коштів. У багатьох селах, як у Щасливому на вулиці Прилуцький, взагалі немає дорожнього покриття.
KV: Чи підтримує “Свобода” запровадження ринку землі? Аргументуйте.
Степан Кузьмич: Буде земля – буде держава. Позиція “Свободи” – єдиним і ефективним покупцем землі має стати держава. А вже потім вона має передати через громади її в оренду землевласнику зі підтримки асоціацій аграріїв. Сьогодні ж досі немає механізму передачі землі. Якщо є юридична особа – це вже потенційний іноземець. Не можна допустити до української землі “офшорників” та агрохолдинги, лише тому, що вони заплатять більше коштів. Що таке гроші, у порівнянні з нашою родючою землею?
KV: Як вплине зняття мораторію на сільськогосподарський район Згурівщини й паї селян?
Степан Кузьмич: Поки що жодним чином, якщо не будуть обнулені договори оренди. Купуй не купуй, а земля ще 25 років перебуватиме в оренді. Землю купуватиме частинами той, хто її орендує. Тож вільного ринку не буде. Та й думаю, масово продавати землю селяни не будуть. Той хто хотів продати, підписав договір на 49 років і отримав відповідні виплати. Якщо ж таки орендні договори анулюють, відбудеться різке зростання сільських господарств й рівня життя на селі. Відкрився би вільний доступ до спадкових земель, а одноосібники одержати шанс розвивати свій бізнес. Але це питання на законодавчому рівні лобіюють таким чином, щоб усе залишити в руках агрохолдингів.
KV: Як вирішився конфлікт із селянами щодо передачі ексголовою РДА Мозговим розпайованих спірних ділянок в аренду фермерам? Справу вивчала прокуратура.
Степан Кузьмич: Я знайомий із цією ситуацією. Особисто брав участь у вирішенні цього питання. Наразі ця справа вже як два роки тягнеться в суді. Активісти Згурівського району тримають його хід на контролі, відвідують засідання, які час від часу переносяться.
KV: Як оцінюєте ефективність реформи децентралізації?
Степан Кузьмич: Сьогодні багато є прикладів успішних громад, ефективного використання коштів на місцях. Також усі розуміють, що 25 жовтня відбудуться місцеві вибори в ОТГ. І за владу при громадах, які стануть розпорядниками коштів і одержать доступ до земель, скоро розпочнеться справжній бій. Уже навіть проглядаються деякі виборчі штаби. Так, реформа позитивна, а наскільки вона буде дієвою й наскільки громада зможе вирішувати самостійно проблеми – побачимо. Питання в тому, як бюрократична коса буде працювати після об’єднання.
KV: Чи готова сьогодні Згурівщина об’єднатися в єдину тергромаду?
Степан Кузьмич: На території району неодноразово проводилися слухання щодо створення громади. Але населення й досі аморфне до всіх цих реформ і отримання місцевою владою переваг чи коштів на утримання шкіл тощо. Їх більше хвилює питання зручності послуг, які вони звикли отримувати в сільраді. І, напевно, бюрократія, прописана на рівні законів, не скоро зникне, щоби селянину не треба було їздити до адмінцентру. Об’єднання громад – це добре, є й перспектива. Але для малих віддалених сіл це може стати погибеллю. Якщо не буде змінено законодавство й не нададуть селянам доступу до землі. Залишається питання й щодо спроможності Згурівської громади. Можливо, будуть вирішуватися лише більш суттєві й нагальніші проблеми центру громади. А де немає школи, садочка, лікарні, сільради село розвиватися також не буде.
KV: Як “Свобода” розцінює хід терреформи та осінні вибори, які мають відбутися вже за новою адмінсистемою?
Степан Кузьмич: Об’єднання громад, адмінтерреформа мали би відбуватися в комплексі, одночасно змінюватися земельне законодавство тощо. Але однаково до громад обиратимуться депутати і “Свобода” братиме активну участь у виборах.
Ще не відомо, які зміни внесуть у виборче законодавство. Чи будуть ради утворюватися за партійною чи все ж мажоритарною системою. На це буде впливати шкала із кількості населення. Якщо вибори відбуватимуться за системою: вище 15 тис. населення – партійна, менше 15 тис. – мажоритарна. То ми одержимо дуже малий коридор проходження. Адже район невеликий за кількістю виборців – усього 14 тис. 811 осіб. У будь-якому випадку партійна система для районних рад запроваджується вперше, а селяни звикли обирати депутатів з огляду на особистість.
KV: Чи підтримуєте ви розподіл Київщини на шість округів?
Степан Кузьмич: Шість районів замість двох десятків – це, мабуть, привальний крок. Це дозволить скоротити і зменшити навантаження на державний бюджет. Звичайно, через географічну складову, кожен район хоче бути адмінцентром. Головне, щоби роботу адмінцентру організували так, щоб населенню не потрібно було до нього добиратися, щоби вирішити якесь питання.
KV: Згурівщину включають до адмінцентру в Переяславі. Наскільки доречним є таке приєднання на Вашу думку?
Степан Кузьмич: Переяслав територіально незручний для віддаленої Згурівки. У цій ситуації Яготин є найбільш прийнятним варіантом. Та й частина Згурівки раніше була в складі Яготинського району. Але цей варіант взагалі не розглядався. І якщо брати до розгляду Бровари, Бориспіль, з якими маємо сполучення, то за рейтингом Переяслав також буде на останньому місці.
KV: Як “Свобода” сприйняла перегляд закону про державну мову? Які можуть бути наслідки через внесення змін до закону?
Степан Кузьмич: Цей законопроєкт спрямований на руйнування та обмеження української мови. І це – початок руйнації національної єдності, чергова спроба поділити українців на різні сорти. І це дежавю ми вже проходили у 2014 році. Усі ці українофобні партії налаштовані проти України. Але я не думаю, що вони зможуть досягти бажаного.
Свободівці однозначно за недопустимість перегляду закону про мову. Згурівська районна рада з подання “Свободи”, але за підтримки всіх партій, також звернулася до Президента України, Верховної Ради, Прем’єр-міністра щодо цієї ситуації.
KV: Чому на майбутніх місцевих виборах люди мають голосувати за “Свободу”, з чим партія йде на ці вибори?
Степан Кузьмич: “Свобода” має багаж досвіду довжиною у 25 років існування партії й послідовна у своїх діях. Свободівці мають значні результати роботи при владі. Хто десь схибив чи зрадив? Ні. Свободівці завжди готові на самопожертву заради України. Тож не бачу причин, щоби за неї не голосувати.
Ми обстоюємо права селян, їхнє право на землю. Згурівський район селом розпочинається й ним закінчується. І сьогодні завдання “Свободи” – зберегти дрібні села і викорінити ситуацію, коли пан – спроможний, а село – ні. Де дітей возять до сусідніх сел, бо закрили школу. Так, громади – це крок уперед, вони стануть розпорядниками коштів. Але, якщо не буде доступу до землі – не буде розвитку і в громаді.
Степан Кузьмич у зоні АТО, Донеччина, 2015 рік. Фото: Євген Чубук, Згурівська Правда
KV: Що для вас є мірилом успішності політичної партії в Україні?
Степан Кузьмич: Кожна політична партія може говорити про важливі завдання й давати обіцянки. Але успішна вона лише тоді, коли має свою історію. Коли послідовна в діях із року в рік, у трактуванні своїх бачень, може продемонструвати результати своєї роботи. Це і є складові успішності. І цей досвід красномовніший за всі ті обіцянки.
Читайте: Згурівська райрада перейшла під керівництво націоналістів і порошенківцівКиевVласть
Київська міськдержадміністрація (КМДА) продовжує оновлювати освітні ліцензії столичних дитсадків та шкіл. На цей раз право навчати маленьких киян здобули ще чотири комунальні і п’ять приватних закладів. Деякі з них мають розгалужену мережу як у столиці, так і за її межами. Деякі готові навчати більше тисячі дітей.
Як стало відомо KV, у червні Київська міська державна адміністрація видала ще 11 розпоряджень щодо здійснення освітньої діяльності в місті Київ.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Так, без проходження процедури ліцензування за рівнем початкової освіти здобули ліцензії два комунальні комплекси з поглибленим вивченням англійської мови та дві загальноосвітні школи І ступеня в Шевченківському та Подільському районах.
Ще п’ятьом приватним дитсадкам КМДА погодила ліцензії у сфері загальної середньої освіти у Дарницькому, Подільському, Голосіївському та Оболонському районах столиці.
Муніципальні
“Видати навчально-виховному комплексу з поглибленим вивченням англійської мови “Кияночка” Шевченківського району м. Києва (місцезнаходження: м. Київ, вулиця Парково-Сирецька, будинок 7-А) ліцензію на провадження освітньої діяльності у сфері повної загальної середньої освіти за рівнем початкової освіти з ліцензованим обсягом 280 осіб (без проходження процедури ліцензування)”, – йдеться в розпорядженні № 836.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Комунальний заклад Київської міськради “Кияночка”* розташований у Шевченківському районі столиці. Збудували школу ще у 1978 році, а сам заклад пройшов не один етап реорганізації. Розпочинав він діяльність як дошкільний заклад № 621 Шевченківської РДА. Статус навчально-виховного комплексу (водночас садок і початкова школа – прим. KV) з поглибленим вивченням англійської мови заклад одержав уже у 2014 році. До цього освітня ліцензія (свідоцтво про атестацію) установі видавалася у 2013 році.
Працює НВК під керівництвом директора з педагогічним стажем роботи 40 років Людмили Фактор. На сайті закладу зазначається, що в школі працює вісім класів та п’ять груп продовженого дня, у яких навчається 146 школярів. А минулого навчального року "Кияночка" розширилася ще на два класи, у яких навчаються за новою методикою Нової української школи.
Також заклад проводить практичні навчання на базах Етнографічного музею українського побуту “Світлиця” та власного Зимового саду. Методичну роботу викладачі здійснюють за допомогою світових методик (ТРВЗ, Глена Домана, ейдетики тощо), сучасних дидактичних матеріалів (блоки Дьєнеша, палички Кюізенера) та інтерактивних форм. Утримання ж такої школи коштує місту понад 17 млн гривень.
Поглиблено вивчатимуть англійську мову і 120 вихованців загальноосвітньої школи-дитсадка І ступеня “Родзинка”**. Навчальний заклад розташований у Подільському районі на вулиці Межова, 23-А.
Засновником закладу, який зареєстрований у липні 2001 року, є Подільська районна в місті Києві державна адміністрація. Керує школою Олена Поповченко.
У закладі функціонує вісім дошкільних груп, у яких виховується 236 дітей віком від двох років та навчається 128 учнів в 1–4 класах. У закладі здійснюється експериментальна робота, з використанням методик “Теорія розв’язання винахідницьких задач” та пісочна анімація. Також у школі функціонує приватний навчальний заклад "Алмаз", який надає додаткові освітні послуги (ейдетика, хореографія, happy english). У 2020 році утримання школи для бюджету Києва обійшлося в понад 16 млн гривень.
Загальноосвітні
Крім того, початковою освітою забезпечуватимуть киян ще три загальноосвітні навчальні заклади І ступеня. Це – школи-дитячі садочки “Поділля”*** з ліцензованим обсягом на 160 осіб та “Дивоцвіт”**** – на 300 осіб. Обидві також розташовані в Подільському районі столиці і перебувають на балансі Подільської районної в місті Києві держадміністрації.
Навчальний заклад “Поділля” розташований на вулиці Щекавицька, 25, і здійснює освітню діяльність з 1983 року. Згідно з даними YouControl, юридичну реєстрацію одержав у 1994 році. Очолює заклад Галина Рубцова. У школі навчається 157 учнів у шістьох групах продовженого дня та 1–4 класах. У середньому на утримання школи виділяється 12–16 млн гривень.
Заснована в 1983 році і спецшкола-дитсадок “Дивоцвіт”, що розташована на проспекті Свободи, З-А. Заклад працює під керівництвом Лариси Денисюк. Тут приймають дітей від двох років та діє чотири класи початкової школи. Так, у 2020 році мерія виділила на утримання закладу рекордні 32 млн гривень, з них 1,5 млн гривень – спрямовано на капітальний ремонт. До цього заклад освоював близько 20 млн гривень. Вартість утримання одного учня тут складає лише 37 гривень.
На форумах столиці про навчальний заклад “Поділля” можна знайти багато позитивних відгуків, чого не сказати про спеціалізовану школу “Дивоцвіт”.
Приватні
Право надавати початку освіту отримав і приватний дитсадок в Оболонському районі “Ля Малюк” **********. У Закладі планують навчати 150 дітей, діє він за адресою: проспект Героїв Сталінграда, 10-Б.
За даними YouControl, дитсадок існує більше 14 років під керівництвом Тетяни Яцемірської. Розмір статутного капіталу закладу складає 150 тис. гривень. Власниками його є кияни Кирило Одєгов та Олександра Романик-Одєгова. Крім того, Кирилу Одєгову належить мережа ресторанів ТОВ “ОК Гастро”, що спеціалізується на наданні послуг мобільного харчування. А їм обом - організація “Башмачки”, з якої саме під такою назвою сім років тому і започаткувався сімейний бізнес – мережа дитячих центрів в столиці за авторською програмою “В ритмі Я”.
На сайті “Ля Малюк” повідомляють, що при початковій школі Ля School розпочинає роботу група PreSchool для дітей 5-6 років. Школа пропонує батькам основні інтелектуальні заняття для їхніх дітей за різними сучасними методиками та підходами, а також додаткові курси (мнемоніка, Speaking club, літературний клуб, театр, айкідо, хореографія).
Ще три ліцензії, але вже в галузі дошкільної освіти, вдалося одержати таким приватним закладам: НВК “Фенікс”******, закладу дошкільної та загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів “Юніт Севен Скул”***** та закладу комбінованого типу (ясла-садок) “Талантвілль”*******.
ТОВ “Фенікс” здобув освітню ліцензію для свого структурного підрозділу “Приватний заклад дошкільної освіти “Навчально-виховний комплекс “Фенікс”. Засновником ТОВ зі статутним капіталом у розмірі 2 тис. гривень є Сергій Городній. Зареєстрований він нещодавно – у квітні 2020 року в Подільському районі за адресою: вулиця Борисоглібська, будинок 9/15 квартира 25.
На сторінці закладу “Фенікс” в Facebook, зазначається, що в їхній мережі в Оболонському районі відкривається новий приватний дошкільний освітній заклад. До садочку вже запрошують дітей від 3 до 6 років.
ТОВ “Приватний заклад “Юніт Севен Скул” із поглибленим вивченням іноземних мов та ІТ, СТЕМ” зареєстровано в столиці в Голосіївському районі за адресою: вулиця Ломоносова, 73-С, нещодавно – у березні 2020 року. Статутний капітал ТОВ складає 25 тис. гривень. Засновниками за даними YouControl, є Лілія Пейковіч та Оксана Безбородих. Керує школою – Ірина Ярошенко.
Також Оксана Безбородих із 2017 до 2019 року керувала ТОВ “НВК “Антошка”, який також входить у мережу закладу “Юніт Севен Скул”. Комплекс розташований за тією ж адресою й існує вже понад п’ять років. А взагалі в мережу закладів “Антошка” входять 15 дитсадків у Києві, Харкові, Одесі та Дніпрі.
У садочку дітей навчають науці, технологіям, інженерії, математиці за STEM-підходом та системами Марії Монтессорі, Стівена Кові. А у школі "Unit Seven Schools"- швидкому читанню, ментальній арифметиці та іноземним мовам. Крім того, професіям у галузі IT, програмування, 3D, медіа, інженерії та бізнесу.
Приватний заклад “Талантвілль” зареєстрований в Дарницькому районі за адресою: провулок Лісостеповий-1, 16-А, в квітні цього року зі статутним капіталом у розмірі 2 тис. гривень на Марину Куликову. Керує установою – Тетяна Верестун.
Заклад пропонує авторську програму навчання і здорове харчування в групах повного дня для дітей віком від 2,6 до 7 років. Вартість перебування у такому дитсадку обійдеться батькам в 11 тис. гривень за день.
Крім того, ще три ліцензії (розпорядження №№ 913, 914, 915) отримав приватний навчальний заклад “Європейський колегіум”********* на право надавати початкову, а також профільну і базову середню освіту у Голосіївському районі по вулиці Михайла Максимовича, 28-В. Загалом тут планують охопити загальною освітою тисячу дітей.
Раніше KV писала, що КМДА видала ліцензію на надання початкової освіти приватному закладу "Ед Холдинг". Засвоювати знання 500 учнів будуть саме у структурному підрозділі установи "Європейський колегіум".
Читайте: КМДА дозволила приватному колегіуму навчати дітей Голосіївського району
Нагадаємо, у Києві триває процес видачі дозволів на навчання комунальним садочкам і школам за спрощеною процедурою у зв’язку з реформуванням закладів освіти. Раніше школи проходили атестацію й у вигляді ліцензії на здійснення освітньої діяльності установам видавалися Свідоцтва про атестацію й ліцензування навчальних закладів. Однак, після набрання сили нового Закону про освіту, виникла потреба в проведенні процедури ліцензування.
Так, від КМДА ліцензії на здійснення освітньої діяльності нещодавно одержали 12 навчально-виховних комплексів Деснянського, Солом’янського та Дніпровського районів.
Читайте: Столична влада роздала ліцензії 12 початковим школам у трьох районах Києва
Право навчати дітей Солом’янського, Деснянського та Дніпровського району одержали й комунальні установи, спеціалізовані на поглибленому вивченню англійської мови.
Читайте: КГГА согласовала лицензии начальным школам трех районов столицы
Також КМДА оновила ліцензії на освітню діяльність ще трьом НВК, розташованим у Голосіївському районі. Зокрема, вони одержали право виховувати й навчати дітей віком від 2 до 10 років.
Читайте: Столичная власть выдала еще три лицензии коммунальным школам Голосеевского района
* Навчально-виховний комплекс із поглибленим вивченням англійської мови “Кияночка”
Шевченківського району м. Києва (код ЄДРПОУ: 25198339).
** Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня “Школа-дитячий садок “Родзинка” з поглибленим вивченням іноземної мови” Подільського району м. Києва (код ЄДРПОУ: 22881298).
*** ПНЗ “Алмаз” (код ЄДРПОУ: 31414141).
*** Загальноосвітній навчальний заклад І ступеня “Школа – дитячий садок “Поділля” Подільського району м. Києва (код ЄДРПОУ: 22881277).
**** Загальноосвітньому навчальному закладу І ступеня “Спеціалізована школа-дитячий садок “Дивоцвіт” Подільського району м. Києва (код ЄДРПОУ: 22881254).
***** ТОВ “Приватний заклад дошкільної та загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів “Юніт Севен Скул” із поглибленим вивченням іноземних мов та ІТ, СТЕМ” (код ЄДРПОУ: 43553039).
****** ТОВ “Навчально-виховний комплекс “Антошка” (код ЄДРПОУ: 39458055).
******* ТОВ “Навчально-виховний комплекс “Фенікс” (код ЄДРПОУ: 43588355).
******** Приватна організація (установа, заклад) приватний заклад “Заклад дошкільної освіти комбінованого типу (ясла-садок) “Талантвілль” (код ЄДРПОУ: 43598627).
********* ТОВ “Приватний навчальний заклад “Європейський колегіум” (код ЄДРПОУ: 43645260).
********** Заклад загальної середньої освіти І ступеня – заклад дошкільної освіти “Ля Малюк” (код ЄДРПОУ: 34293044).
Фото: колаж KV
КиевVласть
Столичному регіону поки вдалося уникнути посилення карантину. Навіть враховуючи новий спалах інфекції, область не перетнула граничної межі. На тлі цих новин поліція посилить контроль за маршрутниками. А також розслідуватиме обставини скандальної закупівлі областю апаратів ШВЛ.
Протиепідемічна ситуація
За добу на Київщині підтвердили 25 нових випадків захворювання на CoVID-19. Всього з березня в області – 2610 інфікованих, з них 218 дітей та 477 медичних працівників. Понад половина – 1356 осіб – вже одужали, померло 50. На стаціонарному лікуванні –115 осіб з початку епідемїі в лікарні пролікували 541 особу. Триває медспостереження за 9 836 особами. Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
На сьогодні ознаки епідемситуації в області наступні:
завантаженість ліжок в профільних закладах – 20,97% (критичний рівень – понад 50%)
охоплення тестуванням – 38,33% (критичний рівень – менше 20% на 100 тис. осіб населення за 7 діб)
відсоток виявлення – 6,42% (критично – понад 11%)
динаміка зросту кількості інфікованих – 9,1% (критичний показник – понад 10%).
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм ПодписатьсяСпалахи
Черговий спалах зафіксовано в Бородянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням. Під час ПЛР-тестування 29 червня мешканців та працівників закладу виявлено 5 інфікованих співробітників та 3 підопічних. Всі у задовільному стані без явних клінічних проявів. Інтернат розміщений в окремій 3-поверховій будівлі, в ньому проживає 338 осіб та розташовані 244 особи обслуговуючого персоналу. Нульовий пацієнт тут – 64-річний санітар, який наразі перебуває на самоізоляції за місцем проживання, вже встановлено коло контактних осіб – 70 осіб. Заклад закритий на карантин, організовано роботу санітарно-контрольного пункту та забезпечено посилення протиепідемічних заходів.
Днями коронавірус виявили в одного з депутатів Білоцерківської міської ради. Згідно з санітарно-епідемічними нормами, наразі проводиться тестування усіх контактних осіб та повна дезінфекція приміщень будівлі ради. Працівники виконкому та міської ради перебуватимуть на самоізоляції та продовжуватимуть свою роботу дистанційно.
Читайте: Секретарь горсовета Белой Церкви заболел COVID-19
Поліція
Як заявив очільник КОДА Володін, правоохоронці посилюють контроль за дотриманням карантинних вимог.
"За останні 10 дні правоохоронці створили 126 рейдових груп, провели 587 перевірок суб’єктів господарювання, склали 162 адмінматеріали на продавців, власників торгових точок та магазинів, на 49 водіїв, які не дотримувалися карантинних обмежень, та 63 громадян, які перебували у громадських місцях, не дотримуючись обмежень", – розповів Володін.
Також 1 липня у Київській ОДА провели нараду з регіональним керівництвом Укртрансбезпеки та Патрульної поліції, де обговорили посилення контрольних заходів за перевізниками.
Розслідування
Голова КОДА Василь Володін ініціював розслідування неправомірних дій щодо зриву поставки апаратів ШВЛ та привласнення понад 10 млн гривень.
“Протидія поширенню коронавірусу та всебічна медична допомога тим, хто захворів – найважливіші сьогоднішні пріоритети в країні. На подолання наслідків спрямовані усі ресурси і їхнє цільове використання має бути прозорим для громадськості. Неправомірним діям не місце в органах державної влади. Як керівник облдержадміністрації і надалі буду боротися з проявами непрофесіоналізму та зловживанням бюджетними коштами”, – зазначив він.
За його словами, Національна поліція повинна якнайшвидше вжити всіх передбачених законодавством заходів, щоб повернути бюджетні кошти та покарати винних. Зі свого боку він пообіцяв, що КОДА сприятиме розслідуванню та надаватиме правоохоронцям всю необхідну допомогу.
І додав, що кошти планують повернути та витратити за призначенням: на придбання обладнання, яке рятуватиме людські життя.
Читайте: Голова КОДА ініціював розслідування неправомірних дій щодо зриву поставки ШВЛ та привласнення понад 10 млн гривень
249 апаратів ШВЛ
Також Володін подякував соціально-відповідальному бізнесу та волонтерам, які у важку хвилину прийшли на допомогу мешканцям Київщини та передали медзакладам необхідну апаратуру.
Таким чином, як підкреслив очільник, область змогла повністю забезпечити свої потреби в апаратах штучної вентиляції легень.
“Маємо 249 одиниць. З березня заклади першої хвилі отримали 34 нові апарати, другої – п’ять. З них коштом обласного бюджету надано 11 апаратів”, – говорить він.
ЗНО
Продовжується основна сесія зовнішнього незалежного оцінювання для здобувачів повної загальної середньої освіти. Так, у вівторок, 30 червня, проводилося тестування з предмету української мови та літератури, який є обов'язковим для вступу до всіх закладів вищої освіти.
Як зазначив губернатор, всього на цей іспит зареєструвалося 14 тис. 723 учасники. Для випускників була підготовлена 991 аудиторія у 57 пунктах тестування. Зазначається, що усім учасникам процесу робили температурний скринінг та надали необхідні засоби індивідуального захисту.
Участь у сесії взяли 10 тис. 51 особа, присутність склала – 81%. Головна причина низької явки через те, що частина раніше зареєстрованих не планує цього року вступати до вишів”, – додав голова.
Наступна сесія ЗНО відбудеться з фізики вже сьогодні, 2 липня. Пункти тестування з цього предмету будуть працювати у місті Біла Церква та в Києві.
Велике будівництво
Також область продовжує втілювати заходи національної програми “Велике будівництво”, яка передбачає реалізацію на Київщині 18 об’єктів. Частина з них перебуває вже на стадії завершення, а частина – на етапі затвердження документації чи проведення тендерів.
За словами голови, наразі тривають тендерні процедури з капітального ремонту стадіону “Колос” у місті Сквира. Проведення аукціону заплановано 10 липня. Всі роботи на об'єкті мають завершитися до 15 листопада. Також оголошено тендерні процедури із влаштування футбольного поля в селищі Бородянка. Роботи там мають завершити до 15 листопада.
“Відсоток виділених коштів на об’єкти “Великого будівництва” з державного бюджету складає 40,23%, з місцевих – 36,67%. Ступінь будівельної готовності об'єкта в області становить 60,89%. Серед них загальноосвітні навчальні заклади 64,17%, дошкільні – 68,86%, стадіони – 45,80%”, – розповів Володін.
Крім того, в області заплановане фінансування і 29 об'єктів дорожнього господарства. Із 20-ти із них процедури відкритих торгів перебувають вже на завершальному етапі. За 13 проектами направлені повідомлення про наміри укладання договорів, за п’ятьма заходами надано пропозиції, а один проєкт буде оголошено найближчим часом. По одному із заходів торги наразі ще не відбулися.
“У рамках “Великого будівництва” передбачена реалізація проєктів з покращення матеріально-технічної бази та ремонтів 13 опорних закладів охорони здоров’я. Маємо всі підстави стверджувати, що Київщина свою частку програми виконає вчасно та у зазначені терміни”, – резюмував очільник.
Фото: коллаж KVКиевVласть
Апартаменти чи квартира? Апартаменти — це квартира? Що це? Часто апартаментами називають великі за площею квартири у багатоповерхівках. Проте це неправильно. Адже єдина спільна риса цих типів приміщень — те, що обидва об’єкти є нерухомістю, у якій можна жити. Розгляньмо детальніше, у чому ж відмінність, та знайдемо відповіді на інші актуальні запитання.Чим апартаменти відрізняються від квартир?
Ви заходите до приміщення, де є спальні, вітальня чи гостьова, кухня, санвузол і тераси. Вас запитують: “Це апартаменти чи квартира?” З вірогідністю 99% вашою відповіддю буде: “Квартира”. Дійсно, зовні апартаменти не відрізнити від просторої квартири у житловому комплексі. Адже основна відмінність апартаментів від квартири юридична, а точніше — статус будівлі, де вони розташовані.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Квартири належать до об’єктів житлової нерухомості, апартаменти — до комерційної та формально мають статус нежитлового фонду. Якщо ви захочете оформити прописку, то, найімовірніше, отримаєте відмову: це нежитлові приміщення, тут дозволене лише тимчасове проживання. У найкращому разі вас зможуть прописати терміном до 5 років. Попри це апартаменти мають всі умови для комфортного проживання і високий рівень обслуговування.Розташування має значення?
Має. Апартаменти — це ідеальний варіант нерухомості, який можна легально зводити у рекреаційних, курортно-лікувальних, історичних й туристичних зонах. Для забудовника нежитлового фонду діють менш суворі вимоги, ніж до того, хто займається будівництвом житлових комплексів. Для побудови багатоповерхівки першою вимогою є розташування об’єкта у житловій зоні. Водночас апарт-комплекс може “вирости” навіть на першій лінії пляжу, у парку, історичному мікрорайоні міста чи поруч із лісом — там, де зазвичай люди відпочивають, займаються туризмом, відновлюються.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Статусом забудови комплексу апартаментів може бути “готель”, “комплекс для відпочинку”, “комплекс для туризму”, “комплекс санаторного типу” тощо. Постійне проживання в апартаментах недозволене, а тому Державні будівельні норми (ДБН) не порушуються. В Україні прикладом такої забудови є набережна в Одесі: земельні ділянки берегової лінії моря стали місцем для зведення комфортабельних комплексів з обмеженими юридичними характеристиками, проте з перевагами для мешканців. Зокрема краєвиди з вікна, чисте повітря та близькість до природи роблять життя у приміщеннях підвищеного комфорту ще привабливішим для інвесторів.
Апартаменти — для інвестицій?
Звичайно, не пейзажами єдиними ваблять апарт-комплекси. Апартаменти є вигідним інвестиційним вкладенням: такі приміщення можна використовувати для здачі в оренду, для відкриття готелю чи курортного комплексу, облаштування офісів, конференц- чи спортзалів та ресторанів.Чи все так ідеально?
Витрати на комунальні послуги й обслуговування апартаментів будуть вищими у порівнянні з квартирою. Причиною є те, що для житлового фонду встановлені нижчі тарифи на комунальні послуги. Але, як йшлося вище, апартаменти не належать до житлового фонду, а тому, оформивши право власності, мешканці не зможуть укласти прямий договір із постачальниками комунальних послуг.
Власнику апартаментів доведеться також сплачувати щорічний податок на нерухомість. Це обходитиметься в 1% від мінімальної зарплати за кожен квадратний метр. Якщо ж буде прийняте рішення продати апартаменти, то доведеться сплатити аж 6,5% – 5% податку на нерухомість та 1,5% воєнного збору. Таких витрат можна було б уникнути під час продажу квартири (об’єкта житлового фонду) за умови, що вона була у власності понад три роки. У разі з нежитловим фондом, 6,5% доведеться платити незалежно від періоду, скільки апартаменти перебували у власності.
Необхідно звертати увагу на розташування об’єкта під час купівлі у ньому апартаментів. Якщо при побудові житлового фонду вимоги до забудовника передбачають забезпечення мешканців розвиненою інфраструктурою поруч із комплексом, то до будівництва нежитлового фонду таких вимог немає. Наявність шкіл, дитсадків, поліклінік, закладів громадського харчування, інших культурних та соціальних об’єктів неважлива.
При купівлі апартаментів варто уточнювати питання, пов’язане з внутрішньою інфраструктурою комплексу. Зрештою, відповідальні девелопери намагаються задовольнити усі потреби інвесторів та облаштувати максимально комфортний комплекс. Тому поруч з апартаментами з’являються ключові елементи інфраструктури. Мова йде про ресторани, спортивні комплекси, басейни, заклади для дітей, суспільні простори. І байдуже, що до найближчого міського супермаркету їхати 20 хвилин, коли є свій крафтовий магазин з продовольчими товарами поруч з апарт-комплексом.У чому переваги?
Купівлі апартаментів сприяють:
швидка окупність;
пейзажні розташування;
просторі планування;
сервісне обслуговування.
Можливість відразу здавати приміщення в оренду чи розвивати готельну справу зі сприятливим розташуванням — одна з ключових переваг придбання апартаментів для бізнесу.
Якщо апартаменти купуються для проживання, то зазвичай власник може укладати угоду з обслуговувальною компанією, яка візьме на себе відповідальність за утримання помешкання, прибирання, сплату комунальних послуг.
Що може формувати вартість обслуговування апартаментів? Басейн у дворі, власна кур’єрська служба доставки, консьєрж-сервіс, зона для приймання гостей, власний спортивний зал, зелені газони, доглянута територія, завжди готовий допомогти персонал тощо. Переважно ці витрати виправдані отриманим навзаєм комфортом.Чи варто купувати апартаменти?
Апартаменти — ідеальне рішення для тих, хто шукає варіант нерухомості для бізнесу (особливо готельного, туристичного, курортного) із вигідним розташуванням і високою окупністю. Рівень отриманого сервісу буде також на іншому, майже преміальному рівні. Недолік із відсутністю можливості оформити прописку може відштовхувати охочих придбати апартаменти для проживання. Проте це невиправдано: крім юридичних формальностей, просторі видові апарт-комплекси повністю обладнані для життя і стануть хорошою альтернативою квартирам.
Хоч апартаменти як тип нерухомості — явище для України відносно нове, воно вже знайшло позитивний відгук у смаках інвесторів.
Читайте: Ваврыш подтвердил готовность купить 100% строительной компании Saga DevelopmentКиевVласть
Карантинні заходи на Київщині можуть бути посиленими через три дні. Відповідне рішення ухвалить обласна адміністрація у разі, якщо індикатор захворюваності продовжить зростати. Готується столичний регіон і до інших змін. Вже оголошено конкурс перевізників та внесено зміни до двадцяти обласних профільних програм. Серед них – питання медицини, харчування дітей та пільги учасникам АТО.
Про це KV стало відомо за підсумками онлайн-брифінгу голови Київської обласної державної адміністрації (КОДА) Василя Володіна 24 червня.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Поточна епідеміологічна ситуація
За інформацією Київського обласного лабораторного центру станом на 24 червня на Київщині підтверджено 2332 випадки захворювання. З них зафіксовано 1047 випадків одужання та 47 летальних випадків. На стаціонарному лікуванні наразі перебувають 263 особи, решта – на самоізоляції. Медичне спостереження встановлено за 9021 людиною.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Нова методика
Як зазначив голова КОДА, минулої суботи він звертався до жителів Київщини з проханням дотримуватися карантинних заходів. Адже з понеділка в Україні змінено методику, за якою посилюють або послаблюють карантин.
Аналіз епідеміологічної ситуації відбуватиметься відтепер за п’ятьма ознаками. Серед них – завантаження ліжок у закладах охорони здоров’я, визначених для госпіталізації пацієнтів – понад 50 %, середня кількість ПЛР-тестувань за останні сім днів – менше 24 % на 100 тис. населення. Коефіцієнт виявлення випадків інфікування – понад 11%, показник динаміки зростання випадків інфікування – понад 10%.
На сьогодні в області завантаження ліжок складає 22,3%, тестуванням охоплено 41,98%. Відсоток виявлення захворювання же склав 5,88%, а показники динаміки становлять 23,23%.
І як зазначив Володін, саме цей останній показник і викликає найбільше занепокоєння.
“Якщо цей показник не знижуватиметься три дні поспіль, будемо змушені приймати непопулярне, але відповідальне рішення”, – додав він.
Конкурс перевізників
Закінчився прийом документів для участі в конкурсі з перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території Київської області та віднесені до компетенції КОДА.
Проведення конкурсу заплановано на 13 липня на дев’ять об’єктів. Як відомо, документи подали три перевізники-претенденти. Усього було подано чотири конверти з позначкою № 1.
Наразі КОДА перевіряє документи на відповідність до умов конкурсу.
“У попередні роки в суспільстві були питання щодо прозорості процедури відкриття конвертів. Цього разу, як я й обіцяв, уперше вона відбулася за умов прямої трансляції. Перебіг подій мали можливість спостерігати всі охочі”, – зауважив Володін.
Підсумки обласної сесії
Днями відбулася 35-та чергова сесія Київської обласної ради. Як зазначив губернатор, обласна адміністрація подала на розгляд депутатам понад 20 профільних програм, спрямованих на розвиток Київського регіону.
Серед них – “Здоров’я Київщини”, “Питна вода Київщини”, “Небезпечна Київщини” та “Київщини спортивна”.
Читайте: Прийнято низку змін до програми розвитку Київської області
Безпека
За програмою “Безпека Київщини” на заходи з безпеки області виділили майже 12 млн гривень. Витратять кошти на обслуговування системи відеоспостереження та модернізацію інтегрованої комплексної системи відеоспостереження та відеоаналітики Київської області.
Пільги
Розширено перелік соціальних пільг для учасників АТО Київщини та членів їхніх сімей. Серед них – відшкодування витрат на лікування, низку медпрепаратів, протезування, тощо для 73 ветеранів та матеріальна допомога для 1555 учасників АТО та членів їхніх сімей.
Соцзахист
Для покращення матеріального становища сімей, де двоє та більше осіб з інвалідністю, у тому числі самотніх та дітей з особливими потребами, затверджено одразу кілька цільових програм. В зв'язку з підвищенням прожиткового мінімуму, для осіб, які втратили працездатність у 2020 році, підвищено виплату матеріальної допомоги до 3276 гривень.
Медицина
На розвиток медицини Київщини виділено рекордні 250 млн гривень. З них на фінансову підтримку закладів охорони здоров'я – 101,4 млн, решта – на розширення переліку медичних послуг за програмою “Медичні гарантії 2020”, що дозволить лікарням залучати більше коштів на своє утримання.
Харчування дітей
У 2019 році в Київській області розпочато реалізацію пілотного проєкту “Якісне харчування – здорова дитина”. На наступний навчальний рік було виділено 35 млн гривень на нове виробниче обладнання для харчоблоків та їдалень закладів освіти.
Сміття
Також передбачені кошти на ліквідацію несанкціонованих і неконтрольованих сміттєзвалищ. Необхідні заходи буде проведено у найближчий час. Василь Володін просить усіх небайдужих до чистоти довкілля у разі виявлення фактів засмічення відходами невідкладно звертатися до правоохоронних органів та органів державного нагляду та контролю.
Нові парки
Прийнято рішення про створення нового парку, пам'ятки садово-паркового мистецтва, місцевого значення у Києво-Святошинському районі “Зелена брама” площею 30 гектарів. Він розташований у селі Софіївська Борщагівка.
В місті Обухові створено ландшафтний заказник місцевого значення загальною площею майже 5 тис. гектарів.
Велике будівництво
Озвучена і частка Київщини у програмі “Велике будівництво” – 6 шкіл, 7 садочків та 5 стадіонів. Наразі вже завершено 4 об'єкти. Введено в експлуатацію другу чергу Вишнівської загальноосвітньої середньої школи №1 та середньої школи “Сузір'я” у Вишгороді. ДАБІ опрацьовує дозвільні документи школи №1 у місті Українка Обухівського району та футбольного поля у селі Петропавлівська Борщагівка Києво-Святошинського району.
На завершальній стадії будівництво гімназії у Бучі, реконструкція будівлі з перепрофілюванням на дитячий навчальний заклад у місті Ірпінь, реконструкція ДНЗ “Чебурашка” у Вишгороді та ДНЗ “Яблунька” у Вишневому. Готовність – понад 60%.
Загальна готовність об'єктів області за програмою “Великого будівництва” – 53,16%. Загальноосвітні навчальні заклади – більше 50%, дошкільні навчальні заклади – 64%, стадіони – 40%.
Також в рамках програми заплановано фінансування 29 об'єктів дорожнього господарства – 6 перехідних та 23 нових об'єктів. Це субвенція з державного бюджету на 726,875 млн гривень. Станом на сьогодні за цими проєктами укладено 8 договорів з підрядниками. Процедури відкритих торгів 21 об'єкту – на завершальній стадії, по шести такі процедури вже оголошено.
Читайте: Хроники коронавируса в Украине: обновляется
Фото: коллаж KVКиевVласть
Незважаючи на те, що протягом 2019 року криміногенна ситуація на Київщині дещо покращилася, досі залишається багато больових точок. До прикладу, активно росте кількість крадіжок. Збільшується число злочинів вчинених організованою групою осіб, фіксується ріст домашнього насильства. Натомість поліція страждає від недокомплекту – у деяких районах штати укомплектовані лише на чверть від потреби. Відчувається й нестача дільничних, яких сьогодні почали шукати для кожної ОТГ області.
Про це KV стало відомо зі звіту начальника головного управління Національної поліції (ГУНП) у Київській області Андрія Нєбитова на засіданні чергової сесії Київської обласної ради 22 червня 2020 року.Подписывайтесь на новости “КиевVласть” Некомплект
Згідно звіту, в структурі облполіції нині нараховується 128 відділень, штатна чисельність особового складу – 6235 осіб. Поліції до повного комплекту необхідно ще 1315 чоловік – відсоток некомплекту складає 21,1%. Для порівняння, у 2019 році ці цифри сягали 6318 осіб, 1163 чоловік некомплекту (18,4%).
Доля некомплекту особового складу поліції по районах: 27% – Ржищівський, 23,1% – Києво-Святошинський, 22% – Переяслав-Хмельницький, Васильківський – 21%, Ірпінський – 21,6%.
У звіті зазначається, що ГУНП за 2019 рік провело 158 конкурсів на заміщення 1476 посад, переважна більшість – на заміщення посад у підрозділах обслуговування та забезпечення. Всього на конкурсах відібрали 400 осіб, з них 389 направили на навчання.
В цьому році за 5 місяців проведено 34 такі конкурси, а навчання, каже Нєбитов, через карантин фактично не проводилося.
Читайте: Полиция Киевщины недоукомплектована на 12%: молодые сотрудники бегут с корабля
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
Звернення громадян
За 2019 рік громадяни здійснили 708 тис. 916 викликів поліції – це в середньому 12 викликів на годину, які приймає 7 операторів.
За 5 місяців 2020 року всього до поліції надійшло 265 539 викликів. З них 15,5% (109 794) – повідомлення без ознак кримінального правопорушення, 11,9% (84 675) – містять такі ознаки, 19,7% (139,5 тис.) – інформаційного або довідкового характеру.
Що стосується реєстрації заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, то у 2019 році порівняно з попереднім їх кількість зросла на 2,3% (з 374 910 до 383 410).
На 11,3% стало менше проваджень, які згодом вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань (39 102 у 2018 році – 34 667 у 2019). Ця тенденція до зменшення обсягів реєстрації проваджень, каже Нєбитов, характерна для усієї України.
Розкриття
Показники розкриття поліцією області кримінальних злочинів зростають. Наприклад, розкриття умисних вбивств у 2019 році сягнуло 98,7% – з 78 зареєстрованих у ЄРДР заяв розкрито 77 злочинів.
За 5 місяців 2020 року показник розкриття сягнув 96,3% (27 заяв, 26 розкрито). Нєбитов каже, що показник вищий, аніж за аналогічний період 2019 року, натомість показник загальної кількості зареєстрованих злочинів (91,4%, 35 заяв, 32 розкрито) – менший.
Проваджень по тяжким тілесним ушкодженням стало менше – зі 111 до 107 (розкрито 106 випадків). Поменшало й тяжких тілесних, що призвели до смерті – з 38 до 33, 32 особам вручено підозри, а показник розкриття таких справ сягнув 97%.
Розбійних нападів у 2019 році трохи побільшало, ніж у 2018, проте відсоток розкриття таких справ, за даними звіту, вищий (93,1% проти 88%). До речі, поліціянти кажуть що за 5 місяців 2020 року вони розкрили 100% усіх розбоїв на Київщині – 39 справ.
З січня по травень 2020 року побільшало крадіжок у порівнянні з аналогічним минулорічним періодом, але зріс показник розкриття – з 37,6% до 48,4%.
В цілому за 2019 рік скоєно 6645 крадіжок, розкрито – 3123 (47%). Вдалося скоротити кількість грабунків на 27,7% — зі 444 до 321, показник розкриття по таким злочинам зріс до 73,2%, а про підозру в минулому році оголошено 232 особам.
На 24,2% зменшилася кількість автокрадіжок – з 8765 до 6645, а показник розкриття збільшився з 43% до 47%. Позитивна динаміка є у зменшенні скоєних заволодінь транспортними засобами.
“У 2016 році їх скоювали не менше, ніж у Києві і з майже 1000 злочинів розкрито було 168. Наразі ж відділ, який цим займається, був переформатований, підібрані нові кадри. Менше угонів стало саме завдяки реалізації цих заходів, у Києві у тому числі”, — зазначає Нєбитов.
Питома вага розкриття автокрадіжок за 2019 рік складає 59%, у минулому році – 54%, в Україні – 38%.
Зброя
У 2019 році зафіксовано 214 фактів незаконного поводження зі зброєю та вибухівкою, у 2018 році – 229. Всього вилучено 12 936 одиниць зброї, серед цікавого – 1 кулемет, 9 гранатометів, 126 гранат.
“Зброя поки що ще є на руках у наших громадян і допоки це залишатиметься національною проблемою. Але ми над цим працюємо і перекриваємо канали її надходження, у тому числі з боку територій проведення операцій АТО/ООС”, – підкреслює начальник обласної поліції.
Торгівля людьми
Різкий ріст проваджень по фактам торгівлі людьми спостерігається з 2017 року – з 7 випадків у 2016 до 17, із яких розкрито 11. У 2019 році ж відкрито 26 проваджень, розкрито 22. За 5 місяців 2020 року – 8 проваджень і розкрите 1.
ДТП: негативні показники
Що стосується ДТП, що призвели до смерті, їх стає все більше і динаміка зростання відслідковується з 2017 року. Наприклад, у 2018 році їх було 150 (розкрито 45 проваджень, 30%), у 2019 році – 179 (розкрито 73, 40,8%).
“Ви знаєте, що основні траси – М-01, М-03, М-05 – обслуговує Департамент патрульної поліції області. Є, на жаль, зріст кількості ДТП, особливо зі смертю потерпілих, але облаштування камерами контролю за швидкістю дає позитивний результат. Ми відчули, що люди перестають потроху зухвало себе поводити на автошляхах і порушувати ПДР значно менше”, – додає Нєбитов.
Читайте: Камеры без видео: полиция подозревает чиновников КОГА в фаворитизме к предприятию-наладчику системы видеонаблюдения на Киевщине
Щодо самих камер, з облбюджету профінансовано встановлення 180 штук, з них 120 – оглядового призначення, 60 – із можливістю розпізнавання номерних знаків автівок. Встановлено 175 (112 та 63 штук відповідно).
Наркозлочини
1646 злочинів, пов’язаних з наркотичними речовинами, скоєно у 2018 році – але у 2019 році їх задокументовано 1412. Одних лише конопель вилучено 130,7 кг. Що стосується каналів збуту, ліквідовано 14 телеграм-каналів і 1 міжнародний канал постачання наркотиків в Україну.
Самих випадків збуту значно поменшало – зі 172 до 160 (2018–2019 рр), розкрито відповідно 119 і 120. На 1 наркопритон у минулому році поменшало, а от нарколабораторій задокументовано 15 проти 9 у 2018 році.
Організована злочинність та корупція
Зросла кількість злочинів, що вчинено організованими угрупованнями – 203, більше ніж у 2018 році (181 випадок), із них 134 – тяжкі та особливо тяжкі.
Обвинувачувальних актів до суду поліція також направила більше, ніж у минулому році: 26, з них 14 – лише за перші 5 місяців (2018 – 16 актів).
“По цій діяльності є ряд напрацювань, в цьому році затримано вже 5 організованих злочинних угруповань, і направлено звинувачувальні акти до суду. Взагалі направлено 26 актів відносно діяльності ОЗУ. Відкрито 203 кримінальних провадження, в основному це тяжкі та особливо тяжкі злочини, за різними напрямками. Зокрема, це напади, заволодіння елітними авто, наркозлочини, крадіжки з елітних будинків, тощо”, – зазначає Нєбитов.
Протягом 2019 року до суду направлено 122 обвинувачувальні акти за злочинами, пов’язаними з корупцією, з них 22 – за такі злочини у земельних сферах.
Превенція та реагування
“Час, за який наряд призначався та прибував на місце виклику, нас не влаштовував. Ми переглянули та збільшили кількість нарядів, змінили дислокацію та провели Білоцерківський проєкт управління нарядами. Нам це дало змогу в 4 кв. 2019 року суттєво зменшити час прибуття наряду і виконання завдання”, – підкреслив начальник облГУНП Андрій Нєбитов.
Згідно до звіту, у 2020 році поліції вдалося скоротити середній час призначення диспетчером 102 наряду та час прибуття наряду на місце події – у першому випадку з 10 до 3 хвилин, у другому з 19 до 15 хвилин. У 2020 році суттєво зросли кількість задокументованих адмінправопорушень та виконаних службових завдань – з 1610 до 6359 та з 2290 до 6603 відповідно.
У звіті вказується, що станом на сьогодні на Київщині щозмінно перебувають 74 групи реагування патрульної поліції, 34 слідчо-оперативних групи та 34 наряди поліції охорони, та 25 нарядів патрульної поліції. Всі вони оснащені планшетами та відображення на електронній мапі, додає Нєбитов. Керування нарядами здійснюється з Центру управління Нацполіції.
Сімейне насилля
Ситуація тут, каже Нєбитов, не покращується. Для цього подано відповідний проєкт, який впроваджується на території Білої Церкви. Для реагування на повідомлення про випадки сімейного насилля залучаються працівники ювенальної превенції, дільничні та інші, які пройшли відповідне навчання і можуть надавати комплекс поліцейських та інших послуг по захисту жертви, дітей та інше. Нєбитов зазначає, що на сьогодні проєкт себе виправдовує і буде реалізовуватися на території усієї області.
“Поліцейський офіцер громади”
У поліції області вводять проєкт “Поліцейський офіцер громади”, суть якого – у призначенні для кожної ОТГ свого “дільничного”, який займається виключно справами своєї громади, у якій і проживає. Пілотний проєкт було реалізовано у Дніпропетровській області.
З 24 громад області 7 готові співпрацювати у рамках проєкту: Баришівська, Узинська, Медвинська, Пісківська, Зазимська, Миронівська та Студениківська.
Нєбитов додає, що вже введено 15 посад та подано 50 анкет. Наразі пройшло відбір 9 кандидатів, їх навчання почнеться 6 липня 2020 року, запуск проєкту заплановано на вересень 2020 року.
Ювенальна превенція
Завдяки вжитим превентивним заходам протягом 2019 року вдалося скоротити кількість злочинів, вчинених неповнолітніми або відносно дітей – зокрема, зі 177 до 105 (на 41,3%) та зі 157 до 118 відповідно. Вдалося розшукати 907 дітей, відносно яких подавалися об’яви про розшук. На обліку перебуває 79 неповнолітніх правопорушників.
“Робота ювенальної превенції також буде піддаватися реформуванню, зокрема, їх перестануть залучати до виконання невластивих їм завдань, що не стосуються роботи з дітьми”, – заявив Нєбитов.
Нагадаємо, як раніше розповідала KV, до прийняття програми "Безпечна Київщина" в 2017-му, яка фінансує відеоспостереження, її текст "гуляв" по адміністрації більше року. Пліткарі з адміністрації пов'язують впровадження цієї програми з діяльністю в Київській ОДА колишнього першого заступника губернатора, нинішнього голови Волинської облдержадміністрації Олександра Савченко. Нібито відставний генерал міліції якимось чином лобіював затвердження програми.
Читайте: На дружинников и полицейские дроны Киевщина истратит 30 миллионов гривен
Фото: коллаж KVКиевVласть
У 2019 році в Київській області розпочато реалізацію пілотного проєкту “Якісне харчування – здорова дитина”, мета якого – зробити харчування дітей Київщини корисним, збалансованим і якісним, а харчоблоки закладів освіти – сучасними, ергономічними та функціональними.
Про це KV стало відомо з повідомлення пресслужби Київської облдержадміністрації (КОДА).
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Для реалізації проєкту Київською ОДА було затверджено Регіональний план заходів щодо створення належних умов для безпечного харчування дітей у закладах освіти Київської області на 2019-2022 роки. Планом передбачено підвищення рівня матеріально-технічного стану та оновлення харчоблоків, їдалень, забезпечення їх сучасним технологічним обладнанням, а найголовніше – зміна підходів до організації харчування дітей.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть” в Телеграм
Подписаться
У 2020/2021 навчальному році реалізацію проєкту буде продовжено. Важливим кроком для подальшого її впровадження стало виділення коштів з обласного бюджету в рамках Програми розвитку системи освіти Київської області на 2019 – 2021 роки. Відповідне рішення ухвалили депутати КОР під час засідання сесії 22 червня.
Для реалізації заходів проєкту спрямовано 35 млн грн з обласного бюджету. На ці кошти планується закупити нове технологічне обладнання для харчоблоків та їдалень закладів освіти, яке максимально враховує сучасні тенденції у приготуванні їжі та дає можливість не тільки готувати їжу за новими технологіями, а й заощаджувати значну кількість електроенергії. Таке технологічне оновлення харчоблоків та їдалень сприятиме суттєвому покращенню умов для організації харчування учнів та вихованців і підвищенню його якості.
“Спільними зусиллями органів державної влади, місцевого самоврядування, громадськості та суспільства ми зобов’язані дбати про щастя і благополуччя кожної дитини, створити умови для її цілісного і гармонійного розвитку. Сформувати безпечне середовище в закладах освіти, зробити все можливе для збереження здоров’я підростаючих поколінь – наше головне завдання”, – наголосив голова Київської облдержадміністрації Василь Володін.
Читайте: Депутати обласної ради підтримали зміни до програми “Київщина спортивна”Фото: пресслужба КОДАКиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0008
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-21 22:18:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0008
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 3
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-21 22:18:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0014
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri, articles.text AS text, users.avatar AS image, CONCAT(users.first_name, " ", users.last_name) as author_name, users.id as author_id, users.bio as bio
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
LEFT JOIN `users` ON `users`.`id` = `articles`.`user_id`
WHERE `articles`.`id` IN('145211', '145173', '144225')
ORDER BY `published` DESC
0.0006
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-21 22:18:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0009
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.5940
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-21 22:18:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 3090, 10
0.0040
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('93779', '93547', '93432', '93307', '93286', '93237', '93047', '92980', '92968', '92931')
0.6018
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-21 22:18:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)