З 27 по 30 березня в Київському палаці дітей та юнацтва проходив Міжнародний дитячо-юнацький фестиваль-конкурс народної музики “ZOLOTE ZERNO”.
Головна тема фестивалю: “Фольк об’єднує серця”. У Фестивалі взяли участь інструментальні, вокальні та вокально-інструментальні колективи й солісти-виконавці з Києва, Харкова, Мелітополя, Вугледара, Кривого Рогу та інших міст України, ансамбль народної музики “Первоцвіт”, ансамбль бандуристів “Золоті струни”, ансамбль музичних інструментів “Експромт” Київського Плацу дітей та юнацтва, також зарубіжні гості з Польщі (місто Лодзь) й Франції (місто Сартрувіль).
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Засновники фестивалю: Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київський Палац дітей та юнацтва, при підтримці Національної Всеукраїнської музичної спілки. Ініціатор, організатор і Голова оргкомітету Фестивалю – художній керівник ансамблю народної музики “Первоцвіт” КПДЮ Олександр Лисич. Гостей і учасників дійства вразили неординарне, феєричне відкриття й завершення Фестивалю – виступ зведеного оркестру – оркестри народних інструментів і народної музики з Києва, Мелітополя, Кривого Рогу, Вугледара, Харкова (Україна), Сартрувіля (Франція), та Лодзя (Польща)!
Учасників і гостей фестивалю-конкурсу привітала директор Київського Палацу дітей та юнацтва Оксана Добровольська: “Це вже 3-й фестиваль, який проходить в рамках національно-патріотичного проекту “Ми – разом!”. Дуже символічно, що ми приймаємо гостей з Європи в географічному центрі Європи. Всі ми хочемо добра та злагоди. Маємо бажання об’єднуватися навколо народних традицій, культури, музики. Через пізнання ми краще розуміємо один одного та прагнемо до збереження миру та спокою. Фестиваль проходить під девізом “Фольк об’єднує серця!”, і мені, як директору, дуже приємно, що все це відбувається саме в Київському Палаці”. Також з вітальним словом виступив голова журі фестивалю-конкурсу, народний артист України, соліст Національної філармонії України, професор Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського Сергій Грінченко.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Юні музиканти вражали своїм потужним професійним виконанням народної музики. Кожен колектив вирізнявся особливим колоритом та самобутністю.
Родзинкою фестивалю стало феєричне виконання на Гала-концерті зведених номерів вокалістів, інструменталістів та ансамблю бандури.
Виступи юних музикантів оцінювало професійне жюрі до якого увійшли: заслужений артист України, художній керівник камерно-інструментального ансамблю “Дивограй” Національної філармонії України Вадим Чорнокондратенко, лауреат всеукраїнських та міжнародних конкурсів, бандуристка, артистка ансамблю “Рідні наспіви” Ірина Бідненко, солістка Національної філармонії України, викладач, кандидат мистецтвознавства КНУКіМ, лауреат літературно-мистецької премії ім. Д. Луценка Тетяна Школьна, заслужена артистка України, виконавиця українського фольклору, директор ГО “Народна філармонія України” Лариса Лоцман, заслужений артист України, провідний артист хору ім. Г. Верьовки Степан Школьний, зав. відділу художньої творчості КПДЮ, відмінник освіти України Наталія Петлицька, директор муніципальної школи мистецтв м. Сартрувіля (Франція) Сандрін Самін, директор Палацу молоді ім. Ю. Тувіма, директор Міжнародного Фонду підтримки й розвитку творчості CONVIVO та Міжнародного фестивалю творчості “Folkowe inspiracje” Адам Кохер.
Жюрі відмітили теплу атмосферу фестивалю, чудову організацію. ІІІ Міжнародний фестиваль-конкурс народної музики “ZOLOTE ZERNO” - це нові знайомства, обмін досвідом, виступи, репетиції, конкурсні прослуховування та Гала-концерт.
Другий день фестивалю став відкриттям для учасників.
Юні музиканти, вокалісти, інструменталісти через майстер-класи відкривали для себе безмежний світ української народної творчості. Під керівництвом педагогів і вихованців Палацу юні співаки й музиканти власноруч виготовляли браслети-обереги, декоративні сувеніри , шили курчат до Великодня, ткали килимки. Діти створювали сувеніри-подарунки, наповнювали їх власною енергією, теплом і талантом.
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
КиевVласть
З 1 травня ц. р. повною мірою набирає чинність новий Закон України “Про житлово-комунальні послуги”. Нововведення назагал можна було би оцінити позитивно, оскільки вони нібито спрямовані на запровадження повноцінного ринку в усіх складових ЖК-послуг. Втім, успішна імплементація прогресивних положень закону може наразитися на негативні реалії вітчизняної економіки, серед яких чільне місце займають монополізм та “радянсько”-застаріла структура всього житлово-комунального господарства. До того ж, низка норм нового закону несе в собі конкретні ризики для українських споживачів. Основні з них і розглянемо в цьому матеріалі.
Попередньо висловлю суттєву позицію. На мій погляд, введення законом так званого інституту управителів багатоквартирними будинками - це визнання державою власної неспроможності у реалізації чи не найважливішого компоненту житлово-комунальної реформи – масового створення об’єднань співвласників багатоквартирних будинків. За весь період незалежності в Україні організовано до 30 тисяч ОСББ. Це – всього лише 20% із загальної кількості багатоквартирних будинків (до 155 тис.). З такою динамікою потрібно ще кілька десятиліть, щоб всі багатоквартирні будинки в країні реально керувалися співвласниками на рівні об’єднань. Водночас, у країнах ЄС – співвідношення зворотно протилежне.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Чи не означає це, що де-факто в Україні відсутня системна державна політика щодо ОСББ? Натомість, маємо низу косметичних нововведень, які особливої погоди на житлово-комунальному ринку не зроблять.
Управителі – ставленики держадміністрацій?
Одна з таких новацій - впровадження т. зв. інституту управителя – для тих житлових будинків, де ОСББ не створено. Основний аргумент з боку адептів нового закону полягає в тому, що цим нібито позбавляємося монополії архаїчно-радянських ЖЕКів. Оскільки споживачі матимуть змогу самостійно вибирати постачальників з усіх видів житлово-комунальних послуг. Втім, сьогодні це може стосуватися винятково обслуговування будинку та прибудинкової території – тут справді можна буде найняти компанію-управителя, яка фактично виконуватиме функцію ЖЕКу.
Всі ж інші послуги - водопостачання, опалення, постачання газу та електроенергії, вивезення сміття - лишаються для українців безальтернативними! Яким чином споживач обиратиме серед постачальників, коли, наприклад, у Києві ці види послуг цілковито монополізовані олігархічним, чи комунальним (читай – чиновницьким) бізнесом – фірташовським “Київгазом”, ахметовським “Київенерго”, “Київводоканалом”, “Київтеплоенерго”, “Київкомунсервісом” тощо? Чи хтось бачить на обрії хоч яких-небудь конкурентів для цих “монстрів”?
Наразі, дуже сумнівним в плані ефективності виглядає й інститут управителів, оскільки на практиці споживачі і в цьому контексті матимуть лише ілюзію вибору. Так, за новим законом, якщо протягом півроку мешканці будинку на загальних зборах не виберуть собі управителя, то цю структуру визначатиме шляхом конкурсу місцева держадміністрація (і така схема буде переважати – із-за фактичної пасивності величезної кількості громадян). Неважко здогадатися, що топ-чиновники сфери зроблять все для того, щоб, внаслідок імітації відбору, призначити “партнерську” структуру з метою подальшого отримання корупційної ренти. Хіба цього системно не відбувається в державі на численних “тендерах” - навіть в обхід “суперпрогресивної” системи “ProZorro”?
Ще один суттєвий ризик для споживачів пов’язаний із формуванням ціни на послугу з утримання будинку й прибудинкової території. Як відомо, сьогодні ці тарифи визначаються місцевою владою. Згідно ж із новим законом, дана послуга більше не буде регулюватися на місцевому рівні, а визначатиметься “за угодою сторін”. І тут можна з високою ймовірністю передбачити, як “провладні” (та й інші) управителі пропонуватимуть мешканцям тарифи, від яких не можна відмовитися. Оскільки, ні держрегулювання, ні реальної конкуренції, ні вибору у споживачів не буде. Передбачаю, що у більшості випадків місцеві чиновники і надалі призначатимуть на обслуговування будинків свої “дочірні” структури, наживаючись таким чином на завищених тарифах.
Назагал, правильний ринковий механізм, що передбачає вибір постачальника, у нинішніх умовах навряд чи спрацює на благо споживачів. І ось чому. В Україні, згідно з даними Асоціації управителів житла, налічується всього 3 тисячі приватних управителів – на 120 тис. будинків (себто, одна структура на 40 будинків). Зважаючи ж на нерівномірне поширення цих компаній по всій країні, даної кількості навряд чи достатньо для ефективного обслуговування (для цього має бути принаймні вдвоє більше таких підприємств). До того ж, величезна проблема – в низькому рівні кваліфікації працівників цих структур. Про це нещодавно заявив навіть заступник столичного мера Петро Пантелеєв, наголосивши на необхідності встановлення кваліфікаційних вимог до цих фахівців, і паралельно – нових змін до закону з боку місцевої влади. І якщо навіть ЖЕКи не забезпечували адекватного обслуговування, то яку якість послуг з отримання будинків можуть забезпечити некомпетентні управителі?
Таким чином, інститут управителя наразі виглядає лише квазі-замінником ЖЕКів – на практиці він виконуватиме функцію проміжної ланки між споживачем і реальним надавачем послуг. Відповідно, разом із тарифом - стягуватиме ще й додаткову плату за посередницькі “послуги” (їх він може замовляти навіть в ЖЕКу). Теоретично, цей інститут може ефективно запрацювати лише тоді, коли кваліфікацію і сертифікати управителів отримають ще кілька тисяч ФОПів або юросіб. Для цього ж необхідна розгалужена освітня мережа плюс ефективні навчальні програми – такого в Україні наразі немає. Та хіба нинішні топ-урядовці перейматимуться такими “дрібницями”? Адже, прийняли закон, поставили собі у звіті “галочку” - от вам і вся реформа!
Інші декларативні й сумнівні норми
Новий закон про ЖК-послуги передбачає стовідсоткове встановлення лічильників для комерційного обліку теплової енергії та води в усіх багатоквартирних будинках, що приєднані до зовнішніх мереж (крім мереж систем автономного водопостачання). Це має здійснюватися за рахунок постачальників послуг. Втім, дані підприємства нарікають на неможливість виконання даної норми – із-за величезної заборгованості споживачів, що на кінець минулого року становила суму в 50,76 млрд гривень. Очевидно, що без участі уряду дану проблему не вирішити – проте, жодного притомного плану топ-чиновниками до сих пір так і не озвучено. Зі схожих причин, наприклад, провалено реалізацію Закону “Про комерційний облік газу”, виконання якого постійно відтерміновується із-за фактичного саботажу з боку облгазів. Як результат: ні газових лічильників у квартирах українців, ні економії стратегічної сировини, яку ми здебільшого імпортуємо за непритомними цінами.
У той час, як для споживачів вводиться пеня за прострочку оплати за послугу (нехай і в мізерному розмірі – 0,01 % за день), для постачальників нібито так само встановлюється відповідальність - за відключення послуги без причини, ненадання послуги понад встановленого терміну, за неякісні послуги тощо. Проте, вона є вкрай розмитою, не вимірюючись конкретними розмірами штрафів чи інших зобов’язань. До речі, новим законом регламентується право постачальників відключати боржників від усіх послуг – відтепер це стосуватиметься навіть опалення й водопостачання. Якраз у цьому контексті, наші громадяни якраз і не поспішали створювати ОСББ – оскільки до нинішніх новацій було набагато простіше відключити від ЖК-послуг за борги юрособу, аніж окремого мешканця. Отже, чи усувається новим законом пострадянська нерівноправність сторін угоди, за якої постачальник – “король”, а споживач – його “слуга”? Аж ніяк. Не допоможе навіть нібито вже створене Мінрегіонбудом додаткове відомство – Житлово-комунальна інспекція. Адже, існують значні сумніви в її неупередженості: насправді, державні чиновники перевірятимуть місцево-комунальних чиновників. І буде, як у прислів’ї: ворон ворону ока не виклює.
І останнє, проте не менш важливе. Законом вводиться так звана абонплата, граничний розмір якої визначається Кабміном, – це окреме нарахування за експлуатаційні витрати постачальників на підтримку робочого стану комунікацій (з опалення, водопостачання, водовідведення, газу, електроенергії). Адепти цієї новації пояснюють введення абонплати необхідністю відокремити саму послугу від витрат на обслуговування абонента та мереж, – нібито такий підхід уможливить більшу прозорість ринку. Теоретично, цей платіж мають відняти від чинного тарифу, тоді загальна сума в платіжці не зросте. Щоб зрозуміти, як це буде діяти на практиці, слід згадати відповідний проект постанови Кабміну, винесений на “громадське обговорення” ще влітку минулого року. І ось які цифри щодо абонплати були озвучені чиновниками. З кожного зареєстрованого в квартирі мешканця планується стягувати (додатково до нинішніх платіжок): 76,84 грн. (тепло й гаряча вода); 33,62 (холодна вода і водовідведення) плюс 14,40 (вивезення сміття). Таким чином, в разі затвердження постанови, сім’я з 3 осіб змушена буде платити 375 грн. Це приблизно дорівнює сумі, яку нині платять кияни за утримання будинків і прибудинкової території. Виходить, що урядові мало стрімкого підвищення ціни на газ для населення і перманентного зростання тарифів на інші види послуг? Потрібно ввести ще й додатковий комунальний оброк для українців?
Отже, прогноз такий: введення прогресивних норм закону – із-за неготовності уряду й гравців ринку, деформації останнього, із-за відсутності необхідних фінансових, інфраструктурних і кадрових ресурсів – розтягнеться на тривалі роки. Водночас, набрання чинності деякими положеннями закону ймовірно спричинить зростання “середнього чеку” за житлово-комунальні послуги й ще більш погіршить права споживачів. Більше за те, без комплексного програмного бачення з боку уряду -- в контексті дієвих інструментів лібералізації й демонополізації ЖК-ринку – основний, “корисний” масив закону так і залишиться мертвим. Тепер головне, щоб ми не отримали ще п’ять найближчих років демагогії замість реальних реформ в житлово-комунальному господарстві, адже стан його – як ніколи, критичний.
Олег Тітамир, президент ГО “Українська організація захисту споживачів послуг”КиевVласть
На початку 90-х в країні відбулися кардинальні зміни: загальний економічний спад; приватизація підприємств; майже відмова держави від участі в економіці країни і заміна функцій державного управління на самоорганізацію ринкової економіки.
Все відбувалося з явним негативним перебільшенням: занадто багато ринкової свободи, занадто багато приватизації, занадто мало державної підтримки і управління та формуванням прихованих загроз для економічної безпеки держави. Економіка держави отримала багатовекторність, яка з самого започаткування несла в собі суперечливість і приводила до занепаду промисловість країни. Втрачено час і втрачено можливості. Багато напрямків галузі перестало існувати, а на їх місце прийшов імпорт, за який приходиться розраховуватися надрами, лісом, негативними змінами в навколишньому середовищі та трудовими ресурсами країни.
Порівнюючи стан промисловості за статистичними даними необхідно враховувати те, що відбулися структурні зміни в споживанні товарів, поява нових товарів, заміна певних груп товарів на інші товари.
Також розглядати втрати необхідно не тільки з точки зору зменшення виробництва, а і з точки зору збільшення імпорту промислових товарів і продуктів. Візьмемо для приклада більш показові товари чи продукцію.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Незаперечним є той факт, що загальною характеристикою динаміки виробництва і споживання є виробництво електроенергії. З 1991 року воно скоротилося з 298 до 189 млрд*кВт*год.
Скоротилося виробництво легкових автомобілів з 196 до 8 тисяч. В грошовому еквіваленті таке скорочення можна оцінити в 50-70 млрд гривень.
Виробництво тваринного масла скоротилося з 444 до 100 тис. тон, при цьому ні в кого не має впевненості, що в маслі зараз саме тваринний жир. Виробництво ковбасних виробів скоротилося з 900 до 247 тис. тон.
Скоротилося більше ніж в 10 разів виробництво тканин та взуття. Майже вдвічі скоротилося виробництво добрив та цементу.
Отже промислове виробництво в Україні з 1991 року зазнало колосального зменшення. Говорити, що причиною такого зменшення було розірвання економічних та виробничих зв’язків, які існували до цього, які створювалися не на базі єдиного промислового комплексу України, а як частина народного господарського комплексу колишнього СРСР абсолютно безпідставно. І це підтверджують дані статистики - спад відбувався поступово. Відбувалося імпортозаміщення, знижувався експорт. Відсутня державна політика в промисловому виробництві, хибні уяви про ринкову економіку і вже налагоджений імпорт і скорочений експорт формують умови для спаду виробництва. Перехідними процесами потрібно було управляти. Це не було зроблено, і тому маємо негативні наслідки.
Спроби почати відновлення промисловості несли декларативний характер у вигляді державних програм її розвитку, які мали слабке формулювання завдань, відсутність заходів та механізмів для їх реалізації з метою відновлення та розвитку промисловості в країні. А головне - не визначалися суб’єкти та ресурси для виконання цих програм. Фактично Україна живе з відсутністю промислової політики.
Врешті-решт, до чого спромігся передостанній уряд, в черговий раз ліквідувати Міністерство промислової політики шляхом приєднання до Міністерства економічного розвитку і торгівлі, відповідно до постанови КМУ від 23 березня 2014 р. № 94. А діючий уряд має в активі несхвалену стратегію розвитку промислового комплексу, яка запропонована Міністерством економічного розвитку і не містить пропозицій, які б кардинально могли змінити ситуацію в промисловості з негативної в позитивну. Такі пропозиції повинні були б містити реформаторські ідеї, які запроваджували б зміни підходів в організації виробництв, форм відносин власності при створенні нових виробництв та реанімації чи модернізації діючих.
Чекати відновлення промислового виробництво на засадах тих ринкових механізмів які є зараз – втрачати час, економіку країни і, врешті-решт, саму країну в абсолютному і відносному відставанні. За десятки років очікувань технологічний рівень виробництва не зріс. Іноземні інвестиції в технологічне виробництво не прийшли. Іноземному капіталу не вигідно інвестувати в нові виробничі технології, виробництво нових товарів та загальне збільшення виробництва промислових товарів – йому не вигідно породжувати конкуренцію самому собі.
Інвестувати іноземцям в таку промисловість – значить створювати зайву конкуренцію не тільки безпосередньо виробникам промислової продукції в своїй країні, а і капіталу взагалі. Світовий капітал, не говорячи вже про капітал в певній країні, дуже пов’язаний між собою і навряд чи готовий до створення ризиків самому собі такими інвестиціями.
Зате, іноземний капітал завжди буде зацікавлений в інвестування в природні ресурси – вивезення лісових ресурсів, надр та забруднення нашого довкілля.
Ті поодинокі приклади відкриття нових підприємств формуються на сировинній основі чи дешевому трудовому ресурсу.
Незаперечно негативним фактом є абсолютна відсутність зі сторони держави кредитної політики, направленої на кредитування промисловості, особливо нових напрямків виробництв з високою технологічністю. На фоні цього негативно впливають на економіку країни і іноземні кредити, які заміщають природну монополію національною валютою на кредитування і направлені на розвиток сировинних галузей, ще більше послаблюючи національну валюту.
Не на користь розвитку промисловості є і недержавна монополізація важливих галузей промисловості, які є ресурсними для виробництва промислових товарів. Це паливно-енергетичні галузі, хімічна промисловість, аграрна промисловість.
Також, дуже негативним є те, що одиничні виробництва важливі для впровадження політики імпортозаміщення, перебувають у приватній власності і за рядом причин зупинили виробничу діяльність або вона знаходиться в незадовільному стані і не задовольняє внутрішні потреби.
Не сприяють розвитку і відносини щодо форми чи структури власності виробництв. Часто форма власності виробництва не дає можливості державі ефективно втрутиться в процес виробництва, підтримати його на державному рівні. Причиною цьому є закладене в основу суто ринкове бачення економічних процесів, а не соціально (суспільно) - ринкове, корупційна складова, яка стоїть як перепона з обох сторін. В результаті втрачає держава і втрачає власник підприємства.
Звісно, держава не може як формування в суспільних інтересах, займатися допомогою і організацією отримання прибутку в інтересах власника виробництва чи кількох власників. Навіть таке “прикриття”, як створення робочих місць, сплата податків, не визнають за власником підприємства ні за самим підприємством соціальної функції окрім отримання прибутку.
Отже, для підтримки будь-якого виробництва державою – воно повинно мати усуспільнений характер діяльності, який буде виражений чи колективною формою власності підприємства, сформованою за певним принципом, чи масовим видом діяльності або масовою участю в ній громадян України, чи буде державним виробничим підприємством. Державі необхідно бачити об’єкт фінансування інвестицій і що від цього отримає держава і суспільство, в тому числі можливі негативні наслідки.
Питання розвитку промислового виробництва, розширення його асортименту – це питання національного інтересу, в якому можуть бути зацікавлені тільки українське суспільство та держава, як суверенна політико-територіальна організація суспільства.
Падіння економіки, збільшення її сировинної складової, неуспішні спроби відновлення виробництва формує усвідомлення того, що державі необхідна дієва промислова політика – Нова промислова політика.
Завдання Нової промислової політики
Нова промислова політика передбачає впровадження сукупності механізмів та заходів, направлених на зміну форм відносин власності у створенні чи реорганізації виробництв, зміни ставлення держави до управління її власністю, зміни відношення до монополії та, головне, зміни кредитної політики як джерела фінансування реформи структури та відносин в промисловості.
Нова промислова політика має потенційно високий інтерес, який пов'язаний з можливістю здійснення конкретних змін в структурі економіки, включаючи компенсацію “провалів ринку” - там де не можуть бути застосовані ринкові механізми.
Формування Нової промислової політики не простий процес, що обумовлюється складністю, яка виникає у зв’язку з координацією спільної дії різних державних механізмів та інструментів і тих позитивних результатів, які потенційно вона може принести.
В сучасних умовах промислову політику необхідно розглядати як діяльність, направлену на компенсацію “провалів ринку”, формування сприятливого середовища, яке приведе до трансформації структури економіки та формування передумов економічного зростання.
Для впровадження Нової промислової політики необхідне принципове розуміння учасників політики – її об’єктів і суб’єктів, джерел фінансування розвитку, механізмів конкуренції та протекціонізму, напрямків розширення виробництва.
Об’єктом політики повинно стати збільшення промислового виробництва, завдяки створенню нових напрямків промислового виробництва, модернізації та розширенню діючих напрямків, відновлення виробництва певних груп товарів. Створення нових виробництв повинно базуватися в першу чергу на імпортозаміщенні, експортній орієнтації та збільшенні внутрішнього попиту.
Ініціатором, суб’єктом розвитку промисловості повинна стати держава та її громадяни. Держава повинна визначати пріоритетні напрямки для нового промислового виробництва, за ініціативи спеціальних державних органів чи громадян та їх господарських об’єднань. Власниками нових виробництв можуть ставати громадяни, як члени трудового колективу, держава як тимчасовий власник, співвласник.
Реалізація Нової промислової політики повинна базуватися на сукупності скоординованих спільних дій різних державних механізмів та інструментів.
Отже, метою Нової промислової політики повинно стати формування оптимального промислового виробництва, направленого на розвиток чи збільшення імпортозаміщення, експорт та максимальне забезпечення внутрішніх виробничих чи споживчих потреб в інтересах соціально-економічного розвитку.
Досягнення мети передбачатиме виконання певних завдань, головними з яких є:
- визначення пріоритетних напрямків промислового виробництва відповідно до мети Нової промислової політики для створення нових виробництв промислової продукції;
- відновлення державних монополій, вплив і регулювання діяльності існуючих монополій для зосередженого розвитку галузей промисловості;
- створення держаних механізмів формування умов і засад колективного господарювання та колективної власності при створенні нових підприємств з виробництва промислової продукції за ініціативу колективу, яке відповідає меті Нової промислової політики;
- створення державних механізмів організації, підтримки та захисту нових напрямків промислового виробництва;
- створення державних механізмів організації та підтримки відновлення чи модернізації промислового виробництва;
- створення механізмів державної кредитної політики, направленої на забезпечення реалізації Нової промислової політики;
- створення галузевої та міжгалузевої кооперації;
- взяття під державний контроль чи управління важливих чи одиничних напрямків промислового виробництва;
- створення господарюючих суб’єктів державної власності для формування виробництв, діяльність яких буде направлена на досягнення мети Нової промислової політики;
- впровадження нової якості управління державною власністю через інститут управлінців нової формації.
Результатами впровадження Нової промислової політики буде:
- сформовані (повернені) і діючі в інтересах суспільства державні монополії;
- мінімізація впливу монополій на розвиток промисловості і економіки в цілому;
- організовані і працюючі нові промислові виробництва з приорітетних груп товарів відповідно до оптимальності виробництва;
- усуспільнення прибутку від виробничої діяльності;
- модернізації існуючого промислового виробництва для підвищення якості та зниження собівартості технологічних процесів;
- відновлення і модернізація промислового виробництва;
- створення високооплачуваних робочих місць.
Читайте: Обіг землі і нова аграрна політика. Пропозиції щодо нових основних законодавчих змін
Роман Головін, кандидат наук з державного управлінняKиевVласть
Медіа - це засіб впливу на суспільство. Особисто я, працюючи в цій галузі, повинна, насамперед, збирати, обробляти та поширювати інформацію, а також допомогти суспільству самоорганізовуватися й структуруватися, пропагуючи певні життєві цінності, служити суспільству правдою, адекватно зображати соціальну дійсність тощо. Але на мене, як на журналіста, покладається й обов’язок формування громадської думки кожної людини стосовно випадку чи явища, в тому числі й подій в сфері екології.
Часто екологи та організації, які опікуються екологічними труднощами, нехтують засобами масової інформації як дієвим джерелом сили, що здатна багато чого вирішувати на теренах захисту навколишнього середовища. Однак люди повинні отримувати об’єктивні відомості про те, яку загрозу їх здоров'ю та добробуту несе той чи інший вплив на природу. Суспільство має право знати, до яких заходів вдається уряд для збереження екологічного балансу, і хто несе відповідальність за його порушення. Крім цього, кожен повинен усвідомлювати, що власною життєдіяльністю також робить внесок у загальний стан навколишнього середовища, який може бути як позитивним, так і негативним. Роль інформатора в питаннях екології, як і в багатьох інших, лягає на медіа. Від якості роботи журналіста багато в чому залежить знання жителів щодо питань охорони природи, рівня екологічної культури в суспільстві, адже ЗМІ виконують не лише комунікативну, а й виховну функції.
Матеріал створено в рамках Проекту Юн-Пресс-KV”
Охорона довкілля, раціональне використання ресурсів, забезпечення екологічної безпеки життєдіяльності людини – неодмінна умова стійкого економічного та соціального розвитку України.
Якщо звернутися до нормативної бази нашої країни, то одним із перших законів, прийнятих Верховною Радою України, був Закон “Про охорону навколишнього середовища”, введений у дію з 1 червня 1991 р. У Законі йдеться про те, що екологічні знання є обов'язковою вимогою для всіх посадових осіб, діяльність яких пов'язана з використанням природних ресурсів та зумовлює вплив на стан навколишнього середовища.
“Екологічна журналістика” як спеціалізація сформувалася порівняно недавно, хоча окремі матеріали, а також спеціалізовані видання та програми, присвячені питанням охорони довкілля, були і в радянській журналістиці.
Ймовірно, не зовсім правильно визначати екологічну журналістику як тематичний розділ журналістики. З цієї точки зору, екологічною можна вважати будь-яку журналістику, адже навколишнє середовище - складна система, де люди, жива і нежива природа включені у складні взаємини. У результаті глибокого аналізу будь-якої економічної, соціальної чи іншої проблеми майже неминучим є вихід на екологічну проблематику. І навпаки, звернення до будь-якого питання екології як до царини знань, до будь-якої події, пов'язаної з впливом на навколишнє середовище (наприклад, аварії на підприємстві), незмінно потягне за собою звернення до інших аспектів цього впливу: економічних, політичних, соціальних, медичних, етичних.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
У перекладі з грецької "екологія" - наука про дім, про взаємини між живими організмами та навколишнім середовищем. Часто поняття екології ототожнюють з охороною навколишнього середовища: навіть з'явилися визначення "гарна екологія", "погана екологія", хоча охорона навколишнього середовища - це сукупність найрізноманітніших заходів, спрямованих на збереження, використання і відтворення живої та неживої природи.
В даний час з'явилося багато специфічних напрямів екологічної науки, де саме слово "екологія" вже використовується більше в переносному значенні: екологія культури, екологія духу, екологія архітектури тощо.
Що стосується екологічної журналістики, то тут журналіст має справу з екологічною інформацією, якою може бути й урядова доповідь про стан навколишнього середовища, і замітка в газеті, наприклад, про вирубку лісів у Карпатах, і виступ експерта на науковій конференції, і навіть розповідь сусідки про будівництво гаражів на місці скверика. Це поняття міцно увійшло в нашу мову, у лексикон журналістів і різних організацій, які працюють в галузі екології.
Екологічна тема в ЗМІ - і важлива, і складна. Стан здоров'я, добробут людини безпосередньо пов'язані зі станом навколишнього середовища. Тому інформація про це сприймається населенням загострено, як така, що зачіпає один з основних наших інстинктів - інстинкт виживання. Сучасна діяльність людства - виробництво і споживання - негативно впливає на довкілля. І якщо людині іноді складно простежити взаємозв'язок між окремими подіями, наприклад, вихлопними газами та парниковим ефектом, а отже, зміною клімату, то будівництво підприємства поруч з будинком вона сприймає як потенційне джерело забруднення і загрозу власному здоров'ю.
Можна стверджувати також, що екологічна журналістика - один з інструментів у вирішенні екологічних проблем. І це накладає певну відповідальність на журналіста, що висвітлює теми екології. Особливо важливо, щоб журналіст сам розібрався в суті проблеми, про яку він розповідає. Необережність у поводженні з фактами, зайве прагнення до сенсаційності в подачі матеріалу можуть не тільки заплутати читача, викликати паніку, але й дадуть привід чиновникам, відповідальним за вирішення екологічних проблем, зайвий раз підкреслити безграмотність журналістів і громадськості та ігнорувати думку громадян під час прийняття екологічно значущих рішень.
З іншого боку, грамотне й коректне висвітлення проблем може вплинути на їх позитивне розв'язання. Адже найчастіше саме публікації в газетах є керівництвом до дії громадян. Будь-які рішення як чиновники різних рівнів, так і пересічні громадяни, приймають на основі наявної в них інформації.
Висвітлення екологічних проблем - це у великій мірі й питання демократії. В СРСР екологічна інформація вважалася такою, що має оборонне значення, тому люди завжди отримували мінімум інформації про стан довкілля. Після серії екологічних катастроф, з яких найбільш відома Чорнобильська, коли влада намагалася приховати істину, люди перестали довіряти офіційним даним. Інформація, добута журналістами з неофіційних джерел, викликала більше довіри. Більшість важливих рішень в СРСР приймалася авторитарно, і екологічно значущі рішення не виняток. Адже більшість цих рішень зачіпала стратегічні інтереси держави, наприклад, рішення в області атомної енергетики або військово-промислового комплексу.
Так, в Україні відсутня загальнонаціональна екологічна газета з періодичністю більше, ніж раз на тиждень, котра могла б оперативно висвітлювати події, інформувати про екологічні лиха, давати прогнози тощо. Ці функції могла б узяти на себе й потужна екологічна інформаційна агенція. Але можливості тих, що існують, обмежені, заснування нової потребує значних коштів. Немає також науково-популярного видання на кшталт німецького журналу "Natur", яке розповідає про природу в цілому та місце людини в ній.
Така ситуація буде незмінною доти, доки не зросте добробут населення, яке на сьогодні не виявляє зацікавленості до ілюстрованих видань такого типу. Втім, певна аудиторія існує, але в її ставленні до природи переважає, швидше, споживацький, ніж пізнавальний підхід. Тому з'являються видання про мисливство та рибалку, які зовсім не акцентують увагу читача на необхідності відновлення та охороні природних багатств. Звичайно, це не може не вплинути на формування громадської думки, яка не тільки не засуджує саме таке ставлення до природи, а починає ще й заохочувати.
Необхідна зміна висвітлення природоохоронних і екологічних проблем взагалі. Для досягнення цього необхідна консолідація екологів, активістів природоохоронного руху з журналістами.
Проаналізувавши останні номери місцевих газет Лиману (Донецька область) “Зоря” та “Лиманська сторона” щодо наявності на їх шпальтах матеріалів екологічного спрямування, можна сказати, що така консолідація зовсім не достатня. Але про висновки трохи пізніше, бо оскільки не всі знайомі з газетами місцевого формату, спочатку розповім про ці видання.
Газета “Зоря” випускається з 1930 року. “За темпи”, “Транспортник”, “Зоря комунізму”, “Зоря” - такі назви мало місцеве видання впродовж 75 років своєї історії. Ці назви віддзеркалюють зміни у житті суспільства, є ідеологічним зображенням часу, в якому жили й живуть лиманці, адже основною метою газети завжди було зображення подій в місті та районі. В редакції працює багато штатних працівників, що мають багаторічний досвід, котрих знають і поважають. За рейтингом популярності газета посідає перше місце серед друкованих комунальних ЗМІ Донбасу.
Другою газетою для мого дослідження стала “Лиманська сторона” - молоде видання нашого міста, яке виходить з 25 травня 2011 року, заснована Олегом Шиловим. Головною метою газети є донести мешканцям Лиману все те, що вони хотіли б знати про своє місто, адже основним напрямом видання є інформаційний, хоча існують і публікації на іншу тематику (“Корисні поради”, “Садівник”, “Рецепти” тощо), також характерна жанрова різноманітність: від заміток до нарисів. В редакції переважно працюють молоді журналісти, що тільки починають свою кар’єру. Де-факто штатним працівником є лише один кореспондент – Віолетта Цуркан. Декілька років тому був і журналіст, що відповідав тільки за рубрику історії та екології рідного краю, але сьогодні екологічної теми торкається кожен із працівників та висвітлює її у більшості номерів.
Всупереч тому, що телебачення і преса відводять проблемам екології помітне місце, за моєю оцінкою, потенціал впливу на громадську думку ще значною мірою не реалізований; висвітлення активної ролі городян в екологічних процесах набагато поступається показу діяльності представників влади - такий дисбаланс не сприяє перерозподілу екологічної відповідальності у суспільній свідомості;
Особисто я, як журналіст, повинна добре розбиратися в особливостях кожної галузі, в тому числі й екологічної. Якщо не я, то хто?
Матеріал створено в рамках Проекту Юн-Пресс-KV”
KиевVласть
Хоча офіційно кризу між гілками влади Київської області подолано, назвати відносини сторін райдужними не можна. Чому не приймається регламент Київоблради, роками не голосується програма приватизації комунального майна, а багато депутатів поводяться вкрай мляво в інтерв'ю виданню КиевVласть розповів голова постійної комісії Київської обласної ради з питань регламенту, депутатської етики та взаємодії з правоохоронними органами Роман Титикало.
KV: Романе, скажіть, чому навколо регламенту Київської обласної ради стільки галасу і чому нову редакцію досі не прийнято?
Роман Титикало: Відповідно до чинного Закону України “Про місцеве самоврядування” (ч. 14 ст.46) передбачено, що регламент будь-якої обласної ради має бути прийнято не пізніше як на другій сесії. Регламент мав бути проголосований і розглянутий у 2015 році. Він був винесений, але так і не був проголосований - не було достатньої кількості голосів. Між тим, законом передбачено, що до моменту, поки не буде затверджено новий регламент, буде діяти той, що прийняли за часів попередньої каденції. Відсутність такого нормативного документу, який би регулював взаємовідносини в обласній раді, не відчувається взагалі.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Наразі прийняття регламенту розглядають у контексті політичної боротьби. А конструкція політичних сил у обласній раді сьогодні хитка і різнобарвна. Одні сили бажають втриматися на позиціях, інші розглядають шанс очолити раду.
KV: Хто напрацьовував зміни до проекту?
Роман Титикало: Він був розроблений робочою групою, до якої увійшли представники різних фракцій та юристи ради. Після того, як проект регламенту не був проголосований у 2015 році, у 2017-2018 була спроба повторити винесення проекту регламенту на розгляд. Я долучився до цього процесу, ми вдосконалили проект 2015 року з урахуванням змін у законах, потреб ради тощо.
KV: Чому у вересні 2017 через невнесення регламенту до порядку денного між депутатами зчинилася бійка, що там було такого принципового?
Роман Титикало: Представники “Солідарності” хотіли внести на розгляд проект регламенту зразка 2015 року, до якого не було внесено жодних змін. Просто винести, проголосувати і все. Після тієї бійки голова обласної ради сказала: якщо ви хочете регламент, давайте ми його допрацюємо, а потім винесено на сесію. Ми знову, за розпорядженням голови Київоблради, зібрали робочу групу, відпрацювали, допрацювали проект регламенту 2015 року і створили фінішний варіант, винесли на розгляд регламентної комісії, затвердили його. Двічі ми його вже його розглядали на регламентній комісії і двічі рекомендували голові обласної ради винести його на сесію. Отже, маємо готовий кінцевий документ, який поки не виноситься на сесію і тому досі не схвалений.
KV: Чим проект регламенту відрізняється від того, за яким рада працює нині і який залишився від попередників?
Роман Титикало: Є кардинальні новації, які передбачають антикорупційний контроль, процедуру попередження конфлікту інтересів. Також детально прописана процедура проведення засідань постійних комісій. Тобто усе існуюче було деталізовано, конкретизовано. Але принципова різниця, через яку, можливо, б’ються списи - наразі Законом “Про місцеве самоврядування” передбачено, що голова облради знімається простою більшістю голосів. До цього закон передбачав, що це рішення приймається двома третинами голосів. І якраз на цю норму про “дві третини” посилається нинішній регламент ради. Глобально ми розуміємо, що норма закону має вищу юридичну силу. Навіть якщо до старої версії регламенту не внесено таку норму, то буде діяти нормативний акт який має вищу юридичну силу - Закон, який це врегульовує.
Довідка KV. (Рішення Ради приймаються більшістю голосів депутатів від загального складу Ради, крім рішення про звільнення з посади голови Ради та обрання тимчасових контрольних комісій. Рішення про звільнення голови Ради з посади вважається прийнятим, якщо за його звільнення проголосувало не менш як дві третини депутатів від загального складу Ради шляхом таємного голосування. - п.7 ст. 25 Регламенту Київської обласної ради).
(У своїй діяльності голова ради є підзвітним раді та може бути звільнений з посади радою шляхом таємного голосування. Питання про звільнення голови ради може бути внесено на розгляд ради на вимогу не менш як третини депутатів від загального складу ради. - абзац 1 ч.4 ст. 55 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.04.2014 р. N 1184-VII Закону “Про місцеве самоврядування”. Згідно цих змін, слова "якщо за його звільнення проголосувало не менш як дві третини депутатів від загального складу ради" виключено).
Політична криза обласної ради
KV: Які існують в раді антикорупційні важелі і що вони собою представляють?
Роман Титикало: Перш за все, ми передбачили та прописали процедуру заяви та повідомлення депутатами про наявний конфлікт інтересів. В Законі передбачено, що процедура має бути конкретизована на місцевому рівні. В регламенті ми визначили, що всі нормативні документи, які виноситимуться у сесійну залу, мають пройти антикорупційну перевірку. Тобто потрапити до регламентної комісії, яка перевірить документ на корупційні ризики - заточеність під певні інтереси, прописання монопольних процедур чи подібного.
KV: Тобто, регламентна комісія стає чи не найголовнішою в обласній раді? Адже без її висновку, виходить так, будь-який документ не виходить на розгляд на сесії?
Роман Титикало: Не стану казати, що найголовнішою. Але ми займаємо наступну позицію: рішення перед тим, як має бути винесеними на розгляд на сесії, мають пройти профільні комісії і отримати позитивні висновки. Саме це закріплено в проекті регламенту. Якщо подивитись судову практику, побачимо, що навіть відсутність позитивного висновку не позбавляє відповідне рішення ради легітимності. При великому бажанні навіть документ із негативним висновком комісії може потрапити до сесійної зали, депутати його розглянуть і приймуть своє рішення.
KV: На Вашу думку, які шанси цього проекту регламенту бути проголосованим у 2018 році?
Роман Титикало: Маю сумніви. Адже обласна рада не затвердила графік проведення сесій, тому коли буде наступне сесійне засідання - невідомо, вони не скликаються, не проводяться. Підозрюю, що в цілому таких засідань буде небагато. Як і шансів внести питання прийняття регламенту. Але якщо буде політична воля певних сил, то це може статися. Глобально якщо казати, мій прогноз негативний.
KV: Чому сесії збираються хаотично? Це небажання працювати чи політична криза?
Роман Титикало: Вважаю, що політична криза серед політичних кіл Київської області. Минулого разу ми терміново збирали позачергову сесію, позбирали всі питання, більшість з яких мала бути розглянута у тому числі на черговій сесії. У цьому році скликано всього дві сесії: першу зібрали у день снігопаду, через який депутати не могли доїхати вчасно, а другу - 27 квітня, на якій затвердили зміни до обласного бюджету. Більше сесії не збираються. Я в цьому бачу політичну кризу і боротьбу за владу.
KV: Чи є юридичні важелі по розпуску ради?
Роман Титикало: В Законі написано, що обласна рада має збиратися на сесію не рідше, ніж один раз на квартал. Скоріше всього, це буде відбуватися у форматі позачергових сесій. Більш того, підозрюю, що голова обласної ради не допустить формальних підстав для розпуску ради. Не думаю, що принаймні до президентських виборів взагалі знайдуться такі підстави.
KV: Чому сесію 27 квітня було скликано? Компроміс, питання виживання демонстрація сили провладної депутатської групи “Єднання”?
Роман Титикало: Коли збираються троє, кожен приходить зі своїм. У даному випадку більшість також прийшла захистити суто свої інтереси. Утім, була й частина, яка прийшла тоді на засідання не з політичних цілей, а тому, що були зацікавлені проголосовувати за бюджет, за програму капітального будівництва і за те, щоб виборці на їх округах отримали школи, дитсадки і тому подібне.
KV: Тобто комерційний розрахунок певний?
Роман Титикало: Скоріш, електоральний. Поспілкувавшись із частиною цієї групи, я зрозумів, що їх мотиви - не переформатування облради чи зміна керівництва області. Їх мотиви - прикладні, конкурентні. Навіть в цій групі набрати певну кількість людей для політичних рішень не факт, що вдасться.
KV: Що Ви сказали своїм колегам по фракції “Самопоміч”, які увійшли до групи “Єднання”? Вони стверджують, що до цієї групи їх офіційно кооптували?
Роман Титикало: Я не був на тому засіданні фракції, де це вирішувалося. Питання було винесено з голосу і прийнято. Коли це сталося, я шуткував із колегами: “А чого ж ви мене не запросили?”
KV: А вас запрошували до групи?
Роман Титикало: Ні. Бо знають мою, скажімо так, категоричність.
Регламентна комісія і депутатська етика
KV: Чи на часі питання етики серед депутатів?
Роман Титикало: Питання етики мене переймає дуже давно. Я - адвокат із 10-річним стажем, 5 років пропрацював членом дисциплінарної палати Київської міської колегії адвокатів. Ми регулярно розглядали скарги на адвокатів, розбиралися з питаннями неетичної поведінки. У випадку з адвокатами, за вчинки неетичного характеру для них передбачено чітку відповідальність. Створено відповідний орган, що складається із адвокатів, який ухвалює рішення - чи то буде попередження, чи призупинення, чи взагалі позбавлення права на зайняття адвокатською діяльністю.
Закон “Про місцеве самоврядування” і Закон “Про статус депутата місцевих рад” передбачили як такий обов’язок дотримання етичних правил в поведінці. Але в жодному нормативному документі не передбачено відповідальності за порушення правил поведінки депутатом місцевої ради і супровідний механізм прийняття рішення - чи то ЦВК, чи то регламентної комісією, чи обласною виборчою. Наприклад, зібралася б комісія і вирішила, що наш колега погано себе повів - і що далі , на даний час нічого крім суспільного нарікання. Єдиним методом позбавлення такого колеги депутатського мандату - рішення виборців, тобто процедура відкликання. Іншої не передбачено.
KV: Прецеденти є по державі, але немає на Київщині.
Роман Титикало: На Київщині є прецеденти відкликання депутатів місцевих рад - відкликали депутата в Коцюбинському (мова йде, імовірно, про депутата Коцюбинської сільради Віктора Анісімова, якого підозрюють у насильницьких діях стосовно його дружини - прим. KV). І ще в невеличких населених пунктах. За Київською обласною радою таких прецедентів немає. БПП намагалися, наприклад, провести процедуру відкликання депутатів В’ячеслава Соболєва та Романа Симутіна, збирали підписи, але не довели це до кінця. Можливо, ці всі документи досі знаходяться в обласній виборчій комісії.
KV: Стосовно неучасті депутатів у роботі Київської обласної ради, чи є прецеденти, коли за скаргою голови комісії застосовувалися санкції до депутатів-“прогульників”?
Роман Титикало: Як я вже згадував, в Законі “Про місцеве самоврядування” вказано, що якщо депутат пропустив більше половини засідань сесії і постійних комісій, його може бути відкликано. Знов-таки, народна ініціатива.
KV: А позбавити такого депутата членства в комісії можливо?
Роман Титикало: Це не передбачено жодним з нормативних документів. Лише процедура відкликання.
KV: Тоді ми бачимо, що депутат, користуючись цією нормою, або навіть двійко таких депутатів, можуть зривати комісію, бо без них немає кворуму?
Роман Титикало: Легко. Наприклад, не пам’ятаю, коли востаннє бачив на засіданнях комісії депутата Лева Парцхаладзе (голова фракції БПП “Солідарність”). Лев Ревазович свого часу дуже переймався питанням роботи регламентної комісії, тож попросився приєднатися до її складу. Але його немає. Ми навіть писали листи до Міністерства [регіонального розвитку], таким чином запрошуючи його до наших засідань.
Депутатські звернення та запити. Ігнорування засідань регламентної комісії
KV: Поговоримо про активність депутатів ради. Чи пишуть вони у позасесійний період депутатські звернення та запити? Чи вміють вони їх складати і чи користуються взагалі таким інструментом?
Роман Титикало: Після того, як мене обрали депутатом Київської обласної ради та головою профільної комісії, я з метою підняття рівня знань (та після того, як до мене звернулися кілька депутатів, із розмови з якими мені стало очевидно, що не вміють вони користуватися цими механізмами) проводив семінар серед депутатів на тему користування такими інструментами. На семінар прийшло три чи чотири помічники депутатів, послухали і пішли. Я навіть розсилав депутатам зразки цих депутатських звернень. Але справа в тім, що глобально кожен депутат сам пише відповідні звернення і їх складає у себе в приймальні в теку… Ми проводили у себе у фракції дослід: кожен депутат централізовано мав дати місячний звіт і повідомити про виконану роботу. На моє відчуття, багато депутатів за свою каденцію написали одиниці таких звернень, а депутатських запитів на сесію взагалі не готували. Постає питання належного виконання своїх обов’язків та представництва інтересів своїх виборців.
KV: А можливо, не пишуть, бо не хочуть отримувати відписки з облдержадміністрації та інших гілок виконавчої влади?
Роман Титикало: Звісно, багато відписок, але є й багато більш-менш розумних відповідей. Я регулярно пишу звернення, по декілька на тиждень, і результат є. У депутата є багато інструментів: звернення, особистий прийом, запит на сесії, звернення через комісії… Будь-яке питання колег, які їх турбують, ми розглядаємо на комісіях, запрошуємо депутатів, аби звертатися від імені комісії, викликаємо посадовців. В мене було кілька випадків, коли останні не давали чіткої відповіді - тоді ми приходили до посадовця на прийом разом із виборцями, чоловік, скажімо, 30, і той вже змушений був зглянутися. В кожному випадку треба діяти, виходячи з конкретних обставин.
KV: Ви як голова комісії задоволені рівнем представництва запрошуваних представників виконавчої влади та силових органів?
Роман Титикало: На минулому засіданні розглядали звіт прокурора і звіт начальника поліції області. Останній доповідав особисто з приводу ситуації. Прокуратура області навпаки ігнорує обласну раду і не з’являється на наші засідання. А з адміністрацією (КОДА) влаштовує спільні рейди. На початковому етапі своєї каденції прокурор особисто приходив до нас на комісію. Можливо, це викликано тим, що прокуратура анонсує складання протоколів про адмінправопорушення відносно деяких депутатів і потім не доводить їх до кінця…
KV: Що буде розглядатися на найближчому засіданні комісії?
Роман Титикало: Є певні звіти щодо програм, декілька звернень з приводу “гарячих” точок. Одне з останніх звернень стосується Бучі, яка намагається приєднати до себе села Бородянського району. Скарги з обох сторін: як від депутатів цих сіл, так і від депутата Київської обласної ради Сергія Федорченка, що обраний від Бородянського округу.
KV: Що у Ваших силах зробити тут?
Роман Титикало: Зазвичай наші висновки носять рекомендаційний характер, але мають певний вплив. У даному випадку скарги щодо процедури проведення об’єднання територіальних громад. Ми детально розібрали ситуацію, встановили порушення, їх описали і дали висновки. З одного боку, їх можна проігнорувати, з іншого ж - це рішення про об’єднання ітиме далі, до обласної адміністрації, до ЦВК, можливо, до суду.
По багатьом конфліктам, які виникають в Київській області, стається, як у ситуації із Софіївською Борщагівкою: там спочатку люди до нас скаржаться, потім приходили дякувати за те, що після наших звернень до ГАСКу та інших органів, державні органи відреагували. Там ситуація крутилася навколо забудови кварталу на місці лісу. 2 га цього лісу віддали сільському голові, а він цю ділянку продав забудовнику.
KV: Оскільки діяльність комісії вважається такою, що є на громадських засадах, чи отримує апарат комісії зарплатню?
Роман Титикало: У нас є апарат обласної ради, який знаходиться на зарплаті, у ньому є декілька працівників, які допомагають нам готувати висновки. Якщо питання потребує юридичного аналізу, то я як голова комісії долучаюся і намагаюся прописати і обґрунтувати це питання.
Чотири проблеми Київщини: невиборність, агломерація, здоров’я та екологія
KV: Які, на Вашу точку зору, є найбільш болючі, кричущі проблеми Київщини, які не мають шансу бути вирішеними найближчим часом?
Роман Титикало: Коли я не був депутатом обласної ради, я не розумів проблематику місцевого самоврядування. Є дуже серйозний дисонанс в системі управління. Проблему, яку ми маємо, закладено на рівні Конституції. Отже, є державна адміністрація. Голова адміністрації призначається Президентом. Раніше це була певна процедура - конкурсна у тому числі. Конкурсну процедуру після розуміння, кого хочуть “штовхати” на ці місця, відмінили. Більш того, відмінили і правило, за яким депутат не може бути головою адміністрації.
На сьогодні маємо президентську вертикаль: Президент призначає голів обласних, районних адміністрацій. А це виконавчий орган, який все робить своїми руками: керує процесом, призначає керівників, викликає керівників правоохоронних і силових органів тощо. З іншого боку, область насичена великою кількістю депутатів. Якщо подивитися на повноваження обласних, районних рад, то це виключно питання, які “спускає” обласна державна адміністрація, і депутати можуть лише надати свої пропозиції, дотиснути і задовольнити потреби своїх округів. До реалізації депутати не мають відношення. Люди, які керують адміністраціями і є державними людьми, але вони тимчасові. Кому служитиме голова адміністрації? Тому, хто його призначив. А по великому рахунку він має доглядати та слідкувати за інтересами людей, які б мали його обирати. Але не люди його обирають.
Що стосується обласних рад, при них має бути виконком і все. Районні ради мають бути ліквідовані. Вони не несуть сенсу, тим більше в умовах децентралізації.
KV: Тобто дисонанс гілок влади. Які ще дві проблеми?
Роман Титикало: Немає співпраці області та Києва. У Київщини порівняно з іншими областями цікавий статус - відсутність обласного центру. І багато людей їдуть працювати до Києва. Якщо ми проаналізуємо ситуацію навколо Києва - це колосальна забудова, яка спрямована на столицю. Фактично, відбувається розвиток області навколо столиці, і доволі хаотично. Коли говорили про затвердження детальних планів території (ДПТ) у місті Києві, то вони не корелюються із забудовами навколо міста. Коли їдеш кільцевою дорогою, ліворуч у тебе Київська Борщагівка, праворуч - Софіївська та Петропавлівська Борщагівка Київської області. Кільцева дорога стає межею міста Київ і області. Нонсенс. Поліцейські переганяють машини з одного боку “межі” на інший, аби не розслідувати ДТП.
В Київській області немає центру, і розвивається вона без врахування Києва, як пристолична зона. Якщо її відокремити, то побачимо, що великих міст майже не лишилося в області. Лише невеликі населені пункти, які мають відносну самостійність. Якщо брати Славутич, скажімо, то адміністративно він на Київщині - але він сюди затягнутий штучно - а ментально він на Чернігівщині. Люди там працюють із Чернігвщини. Він відірваний від Київської області. Як висновок, маємо агломераційну проблему: розвиток пристоличної зони без врахування розвитку міста Києва. Наразі вже розроблено проект закону про агломерацію, депутати від нашої партії його підтримують.
KV: І третя проблема?
Роман Титикало: Є декілька системних проблем. Стан охорони здоров’я в області - центральні та обласні лікарні знаходяться в місті Києві, а обласні населені пункти відчувають нестачу медзакладів. Питання екології - в області фактично захоронюються відходи Києва. Знову-таки, ці питання стикаються з питанням необхідності створення агломерації.
Врятований губернатор. Приватизація без розбору
KV: Як відбувається Ваш переможний поступ стосовно позбавлення депутатського мандату губернатора Київщини Олександра Горгана?
Роман Титикало: Верховна Рада внесла зміни до Закону, за яким голова ОДА не має права поєднувати посаду із депутатством. А я у своїй ініціативі якраз посилався на цю норму. Тобто Рада і конкурсність скасувала, і це обмеження.
KV: Губернатор не телефонував Вам із коментарем типу “Що ж ти таке почав”?
Роман Титикало: Я коли починав цей процес, то викликав голову адміністрації на комісію, то він тоді відповів: “Давайте усе буде по закону. Хай розбереться суд або державні органи”. Я ж звернувся до ЦВК, там сказали, що роз’яснень з таких питань не дають, цим займається відповідний комітет Верховної Ради згідно його положення. Ми отримали відповідь від профільного комітету Верховної Ради, де зазначалося, що таке суміщення посад не є можливим. Я направив звернення до Горгана із проханням скласти повноваження. Через деякий часа Рада проголосувала за ці зміни і фактично врятувала його.
KV: Чому не йде приватизаційна програма на Київщині?
Роман Титикало: Я декілька разів виступав проти програми, яка існує і яка виносилася тричі на сесію. На голосуванні вона не добирала один-два голоси. Вважаю, що багато депутатів дослухалися до моєї категоричної позиції. Інакше програму би затвердили. Який її недолік? Приватизація усіх без винятку об’єктів комунальної власності. Має бути системний підхід: збирається депутатський корпус, розбирається із кожним з об’єктів, визначає, чи об’єкт потрібний громаді і чи має він зберігатися і використовуватися. Повинно бути обгрунтування.
KV: Чи існує якийсь механізм приватизації: конкурс, аукціон?
Роман Титикало: Наша фракція внесла правку до Положення, згідно якої продаж та передача комунальних об’єктів в оренду здійснюється за механізмом аукціону.
KV: Хто розробляв даний механізм?
Роман Титикало: Він існує у Положенні про оренду майна, але не реалізується, бо немає переліку через те, що депутати та голова обласної ради не організували процес вибору об’єктів. Взагалі цього майна не так багато в області лишилося, тому влаштовувати там “дерибан” за цікаві об’єкти є зайвим.
Малі ради у великій політиці
KV: Чи мають місцеві ради на своїх сесіях розглядати політичні питання? Адже коли, наприклад, районна рада рекомендує МЗС як чинити, це виглядає кумедно?
Роман Титикало: Я вважаю, що державницька політика має йти “знизу”. Згадаймо період Революції Гідності, коли обласні ради голосували і закликали до розгляду питань, пов’язаних з урегулюванням конфлікту. Чи було це доречним? Мабуть, що так, бо це начебто політичне питання турбувало суспільство. Чи є доречним питання типу “удосконалення механізму імпічменту”? Як на мене, є такі питання, які турбують наших виборців, з якими якщо поспілкуватися, то розумієш, що цікавлять їх якраз загальноукраїнські питання. А ми, як депутати, мали б на них реагувати, висловлювати свою позицію. Але має бути в усьому здорова логіка.
KV: Але ж прецедентів, коли звернення тих райрад чи Київоблради спрацювали, не було. Це суто політична декларація, “хвиля”.
Роман Титикало: “Хвиля”. Але знову-таки: коли більшість обласних рад у той час виступили із засудженням діяльності президента Януковича, то стало зрозуміло: суспільство нагнітається, питання мало резонанс.
KV: Тим не менш, це інструмент політичної боротьби. Чи має він бути на місцевому рівні?
Роман Титикало: Якщо знизу не буде посилів для державницької політики, то навіщо нам тоді місцеве самоврядування? Тому має бути. Місцеве самоврядування не лише для того, щоб вирішувати місцеві питання, але й загальнополітичні. Хоча, на жаль, такі питання часто носять декларативний характер.
Питання в іншому. От звідки взялися депутати обласної ради? Ми в законі про вибори передбачили їх вибори на політичній основі. Коли законодавець заклав вибори до обласних рад на політичній основі - все, так і стається. У селах самовисуванці, вони рідко голосують за політичні питання, тому що він безпосередньо відповідає перед своїми людьми, що його обрали. А ми, закладаючи систему місцевого самоврядування на політичній основі, і призвели до політичних заяв. Утім, міста-мільйонники, може, і мають бути “політичними”, але місцеве самоврядування в громадах має складатися із депутатів-самовисуванців, обраних не з політичних принципів - як на мене.
Фото: Facebook Романа Титикала
KиевVласть
Тендер на вынесение прибрежных защитных полос в натуру водоемов в Киеве, проведенный коммунальным предприятием (КП) “Плесо”, по всем шести лотам, выиграла компания с предложениями в 1,2-2 раза выше, чем предложения самых дешевых участников тендера. Предложения с низкими ценовыми предложениями были отклонены тендерным комитетом “Плесо” по причине несоответствия условиям тендерной документации.
Об этом KV стало известно из объявления электронной системы публичных закупок ProZorro.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
22 мая КП “Плесо” (*) объявило тендер на архитектурные, инженерные и геодезические услуги (вынос прибрежных защитных полос в натуру):
лот 1 - пруд на ул. Зодчих (озеро Вера) в Святошинском районе (168 тыс. гривен); лот 2 - искусственный водоем на пр. Миколи Бажана (озеро Серебряный Кол, на фото) в Дарницком районе (520 тыс. 870 гривен);
лот 3 - озеро Радуга в Днепровском районе (540 тыс. гривен);
лот 4 - пруд Горащиха на р. Котурка в Пуще-Водице (8 линия) в Оболонском районе (456 тыс. гривен);
лот 5 - пруд № 14 на р. Нива (ул. Верховинная) в Святошинском районе (468 тыс. гривен);
лот 6 - озеро Нижний Тельбин в Дарницком районе (347 тыс. 130 гривен).
Общая ожидаемая стоимость закупки составляла 2,5 млн гривен.
Обращаться за разъяснениями, потенциальные участники могли до 23:00 27 мая. Данной возможностью никто не воспользовался.
Обжаловать условия закупки, потенциальные участники могли до полуночи 2 июня Данной возможностью никто не воспользовался.
Конечный срок подачи тендерных предложений был 6 июня 23:00.
Читайте: КП “Плесо” благоустроит озеро Алмазное за 32,15 млн гривен
Аукционы завершились 7 июня. Во время аукциона два участника существенно понизили стоимость своих тендерных предложений. По результатам аукциона, наиболее экономически выгодными оказались предложения Киевского государственного предприятия геодезии, картографии, кадастровых и геоинформационных систем “Киевгеоинформатика” (**) и ГП ПЦ “Геосервис” (***):
лот 1: “Киевгеоинформатика” - 97 тыс. 998 гривен;лот 2: “Геосервис” 209 тыс. 990 гривен;лот 3: “Геосервис” - 413 тыс. 900 гривен;лот 4: “Геосервис” - 299 тыс. 900 гривен;лот 5: “Киевгеоинформатика” - 216 тыс. гривен;лот 6: “Киевгеоинформатика” - 120 тыс. гривен.
Но их предложения были отклонены тендерным комитетом как не соответствующие условиям тендерной документации.
Читайте: КП “Плесо” потратит 40 млн гривен на чистку и благоустройство двух столичных озер
В итоге по всеми шести лотам победило ООО “Индустриальные и гидротехнические инженерные решения” (****) со следующими предложениями:
лот 1: 162,5 тыс. гривен;лоты 2 – 512,2 тыс. гривен;лот 3 - 528,8 тыс. гривен;лот 4 – 446,9 тыс. гривен;лот 5 – 461,2 тыс. гривен;лот 6 – 342 тыс. 150 гривен.
Договора еще не заключены - еще действует период обжалования. На сегодня участники, чьи тендерные предложения отклонены, не обжалуют действия тендерного комитета в Антимонопольном комитете Украины. Кроме указанных выше субъектов, конкуренцию победителю на тендере составило ООО “Компания “Топогео” (*****).
Читайте: “Плесо” просят привести в порядок залив Собачье устье на Оболони
Исполнитель должен до 12 декабря 2018 года разработать проекты землеустройства по организации и установлению границ земель водного фонда и водоохранных зон, ограничений в использовании земель и их режимообразующих шести водоемов в Киеве. Исполнитель должен предоставить услуги в шесть этапов:
Обследование объектов, выполнение изыскательских работ, составление топографических планов масштаба 1:500.
Выполнение комплекса работ по определению и установлению границ водоохранных зон и прибрежных защитных полос.
Выполнение работ по разработке проектов землеустройства
Изготовление и установка соответствующих информационных знаков на местности.
Согласование проектной документации по землеустройству.
Вынос граничных знаков на местности и передача их заказчику.
По данным аналитической системы YouControl, ООО “Индустриальные и гидротехнические инженерные решения” было создано 4 августа 2017 года. Уставный капитал предприятия - 100 тыс. гривен.
Учредитель ООО - Игорь Сакевич. Директором фирмы с 11 ноября 2017 года является Александр Богдан.
КП “Плесо” с 08 сентября 2017 года руководит Олег Юсипенко. КП подчиняется Управлению экологии и природных ресурсов Киевской горгосадминистрации (КГГА), которым в статусе и.о. руководит Андрей Малеваный. Работу управления курирует замглавы КГГА Петр Пантелеев.
Читайте: КП “Плесо” наняло “смотрящих” за капитальными ремонтами зон отдыха
* КП “Плесо” (код ЄДРПОУ: 23505151)
** Київське державне підприємство геодезії, картографії, кадастрових та геоінформаційних систем “Київгеоінформатика” (код ЄДРПОУ: 19028917)
*** Виробничий центр по ремонту та метрологічному забезпеченню топографо-геодезичних інструментів та приладів (ВЦ “Геосервіс”) (код ЄДРПОУ: 21702367)
**** ТОВ “Індустріальні та гідротехнічні інженерні рішення” (код ЄДРПОУ: 41500650)
***** ТОВ “Компанія “Топогео” (код ЄДРПОУ: 39213115)
Фото: wikimapia
KиевVласть
Майже півроку будівельний ринок України працює за новими правилами. Як на нього вплинули зміни у законодавстві, які зрушення відбуваються у столиці та на Київщині, чи вирішені питання незаконного будівництва та яких змін варто очікувати у 2018 році докладно в інтерв’ю КиевVласть розповів голова Державної архітектурно-будівельної інспекції (ДАБІ) Олексій Кудрявцев.
KV: 2017 рік був новаторським і пройшов під знаком дерегуляції будівельного ринку. Чи всі завдання вдалося виконати?
Олексій Кудрявцев: Завдання, які ми ставили на 2017 рік, вважаю, що ДАБІ виконала. У 2016 році було розроблено законопроект, який врахував багато наших ініціатив. У січні поточного року парламент за нього проголосував. А 10 червня 2017 року Закон України №1817-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення містобудівної діяльності” набув чинності.
Читайте: “Новый закон дает госархстройконтролю все инструменты для предотвращения строительных афер”, - глава ГАСИ Кудрявцев
Зараз вже можна відмітити перші позитивні результати його впровадження. З 10 червня максимально спрощена дозвільна система для будівництва об`єктів малого та середнього бізнесу і приватного сектору. А отже зведені до нуля зловживання при видачі документів. Також тепер неможлива поява нового незаконного будівництва, яке, як правило, з`являлося через надання недостовірних відомостей у деклараціях.
Сьогодні 80% дозвільних документів на початок будівництва подаються у формі повідомлення. Тобто забудовники об`єктів, які належать до категорії СС1, подають повідомлення і вже наступного дня можуть починати будівництво.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Ви кажете, що вже неможливі зловживання при заповнені декларацій. Це означає, що тепер взагалі не буде незаконних будівництв?
О.К.: Раніше по об`єктах, які належать до категорій СС2, гостро стояла проблема незаконних будівництв. Були забудовники, які декларували зведення п'ятиповерхових будинків, а будували хмарочоси. Сьогодні вже не можна заповнити недостовірні відомості в декларації і розпочати будівництво багатоквартирного будинку або торгового центру. Тепер потрібно отримати дозвіл на початок будівельних робіт. А це означає, що до ДАБІ необхідно надати повний пакет документів – на земельну ділянку, містобудівні умови і обмеження, експертний висновок і проект. Тільки за наявності цих документів та після їх перевірки забудовник зможе отримати дозвіл. І це будівництво буде законним.
Теоретично ми допускаємо можливість подачі сфальсифікованих документів. Однак, такі ситуації є малоймовірними, оскільки, по-перше, нами всі документи перевіряються, а по-друге, підробка може бути виявлена і під час проведення перевірок власне об’єкта будівництва.
Читайте: Глава ГАСИ Кудрявцев призвал бизнес подключаться к наработке градостроительных новаций
KV: Чи плануються ще якісь законодавчі зміни у сфері містобудівної діяльностіу 2018 році?
О.К.: Основною метою контролю в будівництві є засвідчення відповідності виконаних будівельних робіт затвердженій проектній документації та державним будівельним нормам. Сьогодні єдиним інструментом, що гарантує якість будівництва об’єкта, є планові перевірки. Однак за весь час будівництва можна провести фактично лише одну планову перевірку. При цьому нам важко прогнозувати, на якому етапі будівництва перебуватиме об’єкт, оскільки такий план затверджується на весь рік. Також існує проблема допуску інспекторів на об’єкт будівництва.Таким чином, існуюча система контролю у вигляді планових перевірок є неефективною, адже не дає можливість забезпечити повноцінний контроль всіх етапів будівництва.
Тому зараз розглядається питання зміни системи контролю в будівництві.
Один із можливих варіантів – це відмова від планових перевірок та запровадження поетапного контролю виконання будівельних робіт щодо об’єктів середнього та значного класу наслідків. Це, по-перше, даcть можливість гарантувати якість робіт протягом всього періоду будівництва. По-друге, буде додатковою гарантією для інвесторів і свідченням того, що вони мають справу з порядним забудовником, який публічний і доступний для державного контролю.
Одночасно, з метою зменшення тиску на суб’єктів містобудування, пропонується переглянути систему застосування штрафних санкцій. Зокрема, накладати штрафні санкції за порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності за незначні порушення лише у разі невиконання приписів про їх усунення.
KV: Нещодавно у публічному просторі підняли питання щодо боротьби жителів Іванківського району за закриття місцевої теплоелектростанції. Ніби дозвіл на будівництво цієї "ЕкоТЕС" надала свого часу ДАБІ без виділення земельної ділянки і оформлення дозвільної документації. Чи дійсно має місце проблема з документами?
О.К.: Це будівництво закінчилося ще у 2014 році. Через три місяці після завершення та введення об`єкта в експлуатацію ми вже не маємо можливості його перевіряти. Поки що у нас немає підстав і повноважень втручатися у ситуацію.
Читайте: В Иванковском районе назревает вооруженный бунт из-за ТЭС партнеров Парцхаладзе
KV: Чому виникла проблема з будівництвом теплової станції у Переяслав-Хмельницьку?
О.К.: У 2016 році, коли видавався дозвіл на будівництво цієї ТЕС, були наявні всі документи. Потім міська рада Переяслав-Хмельницька, яка спочатку видала містобудівні умови і обмеження, цей документ відкликала. Отже, вихідні дані для видачі дозволу на будівництво були анульовані, і ми скасували дозвіл. Зараз тривають судові процеси. На жаль, сьогодні суди дивляться на наші рішення по-різному. У кожного судді своє бачення ситуації. В будь-якому випадку, при ухваленні судом рішення, ДАБІ змушена буде його виконувати.
Читайте: Жители Переяслав-Хмельницкого взбунтовались из-за строительства ТЭЦ
KV: Це показовий приклад, коли держорган встав на захист громади. Як бути з ситуаціями, коли назустріч вимогам громадян піти не дозволяє закон. Наприклад, вам твердять, що будівництво є незаконним, а у вас за документами все чисто?
О.К.: ДАБІ не приховує інформацію. Сьогодні вся інформація про документи на будівництво міститься у відкритому доступі. Також можна звернутися до нас, щоб дізнатися, на підставі яких саме документів була видана дозвільна документація. В той же час, є ситуації, коли під тиском активістів будівництво зупиняється. Але по кожному проблемному випадку треба дивитися окремо. Я би рекомендував всім - інвесторам, активістам - детальніше вивчати дозвільну документацію.
KV: Чи є сьогодні проблема псевдо-активістів, наскільки вона гостра?
О.К.: Коли починається велике будівництво, це майже завжди викликає занепокоєння у мешканців прилеглих будинків, які не хочуть, щоб порушували їх спокій. Є "активісти", які одразу ж долучаються до цих хвилювань та намагаються ще більше дестабілізувати ситуацію навколо об’єкта, і цілі у них далеко не суспільно корисні.
Місяця півтора тому у новинах інформували про затримання на хабарі людей, які називаючи себе представниками громадської організації, нібито боролися з незаконними будівництвами.
Часто під час зустрічей з активістами ми бачимо, що за ними стоять люди, які не завжди на боці інтересів громади. Тому, на жаль, можна констатувати, що проблема псевдо-активістів існує. Як її вирішувати, поки що незрозуміло.
Водночас, хочу щоб люди усвідомлювали, ДАБІ не може бути арбітром між забудовником і мешканцями або іншими представниками громади. Ми не можемо ставати на той чи інший бік, а повинні діяти виключно у законодавчому полі.
ДАБІ не вирішує, де і що саме будувати. Це компетенція органів місцевого самоврядування. Наша сфера відповідальності полягає в тому, щоб будівництво здійснювалось згідно із затвердженим проектом і державними будівельними нормами.
Сьогодні від громадськості не приховується, хто видав земельну ділянку, містобудівні умови і обмеження, хто погодив історико-містобудівне обґрунтування. ДАБІ повинна перевірити ці документи і видати дозвіл на будівництво. Якщо ми цього не зробимо, то це означатиме невиконання наших обов’язків, демонструватиме необ’єктивне, упереджене ставлення до суб’єкта містобудування. Забудовник матиме всі підстави звернутися до суду для оскарження наших дій.
Ми не можемо тиснути на бізнес, гальмувати його розвиток. ДАБІ має, у першу чергу, керуватися нормами закону та разом з іншими органами державної влади працювати над покращенням економічних показників нашої держави, у тому числі через забезпечення нормальних прозорих умов для роботи кожного підприємця, учасника будівельного ринку.
KV: Чи змінилася динаміка скарг, які зараз отримує ДАБІ, і на що частіше скаржаться?
О.К.: Сьогодні ДАБІ змінила формат роботи із забудовниками та громадянами, переорієнтувавши його на відкритий та прозорий діалог. Ми запровадили низку каналів оперативної взаємодії та вирішення питань. Зокрема, щоденно працює Громадська приймальня Держархбудінспекції, яка приймає звернення від запитувачів з усіх куточків України, діє Гаряча лінія ДАБІ 0 800 210 011. Я особисто спілкуюсь з представниками бізнесу, громадянами під час регулярних робочих поїздок у регіони.
Ми змінили як саму філософію, так і інструменти роботи з людьми. Їх звернення та відгуки є індикатором якості нашої роботи.
Хочу констатувати, що ці зміни вже демонструють свої результати – сьогодні практично відсутні скарги громадян щодо повернення документів на доопрацювання по об`єктах категорії СС1. Певний відсоток скарг отримуємо на неправомірні дії інспекторів, які перевіряють об`єкти. З ними працює дисциплінарна комісія.
Нам довелося змінити керівників практично у всіх територіальних органах. Зараз на керівних посадах працюють лише ті, хто розуміє, що сьогодні, у важкий для економіки час, потрібно максимально допомогти будівельникам та інвесторам.
Водночас сьогодні намагаємося зменшити втручання посадової особи у реєстрацію дозвільних документів на об’єкти незначного класу наслідків. Світ швидко змінюється і люди все більше віддають перевагу сучасним технологіям. Держархбудінспекцією спільно з Державним агентством електронного урядування впроваджено низку електронних адміністративних послуг у будівництві. До кінця року плануємо вдосконалити одну з них. Зокрема, реєстрація повідомлення про початок виконання будівельних робіт здійснюватиметься в повністю автоматичному режимі, тобто буде взагалі виключено з цього процесу участь посадової особи.
Наш реєстр буде інтегровано із земельним кадастром, що дозволить автоматично перевірити внесені у повідомлення відомості про земельну ділянку.
Однак на цьому не зупиняємося, відповідна робота триватиме й далі, адже головна мета зробити дозвільні процедури дійсно європейськими – зручними, оперативними та прозорими.
Якщо говорити про скарги по регіонах, то лідер сьогодні – Київ. Тут сконцентровано понад 20% всього, що будується у країні. Скарги по Києву самі болючі, бо мешканці столиці найбільш соціально активні і кожна навіть незначна проблема може вилитися у якісь заходи, знесення заборів тощо.
KV: Так будівництво на місті колишнього Сінного ринку все ж таки незаконне, активісти праві, їх гучні акції зі знесенням забору були доцільні?
О.К.: Дозвіл на це будівництво був виданий при наявності всіх необхідних документів. Ми неодноразово виходили на перевірки цього об`єкта за зверненнями і народних депутатів, і активістів. В ході перевірок фіксувалися незначні порушення, які сьогодні всі усунуті. Забудовник виконав всі умови припису. Для здійснення цього будівництва наявний пакет документів, зокрема є містобудівні умови і обмеження та історико-містобудівне обґрунтування. Крім того, забудовник у судовому порядку довів правомірність своїх дій.
Читайте: Кличко расписался в полной неспособности повлиять на ситуацию с Сенным рынком
Всім відомо, що мер Києва, щоб зняти соціальну напругу, вийшов з ініціативою і підписав меморандум із забудовником щодо зниження поверховості будови.
Читайте: Застройщик Сенного рынка в Киеве согласился снизить этажность зданий, но не намного
KV: Де залишаються проблемні будівництва столичного регіону?
О.К.: Наявні проблеми у Софіївській Борщагівці (вул. Соборна, 103 – ред). Там у протистояння з забудовником вступили активісти. Було рішення щодо скасування містобудівних умов і обмежень, а, отже, скасована і реєстрація декларації. Зараз стоять недобудови, дозвільної документації немає. Подальші шляхи вирішення ситуації з цим об’єктом поки що не визначені.
Також є проблема у Петропавлівській Борщагівці за адресою вул. Садова, 51, де забудовник занизив категорію складності. Поки йдуть судові процеси, будівництво зупинено.
Читайте: ГАСИ приказала снести ЖК "Пражский квартал-2"
Загалом по Київській області “гарячих точок” не багато. Ті забудовники, які починали будувати з незначними порушеннями, вживають заходи щодо їх усунення та приведення проектної документації у відповідність до вимог законодавства.
Якщо казати про Київ, то в цьому році було декілька проблемних ситуацій, крім Сінного. Наприклад, будівництво житлового комплексу на вул. Січових Стрільців, 59. За результатами перевірки були виявлені численні порушення, у зв’язку з чим у січні цього року було анульовано дозвіл на виконання будівельних робіт. При цьому правомірність прийнятого рішення ДАБІ підтверджено рішенням суду.
Будівництво на вулиці Генерала Потехіна, де проти забудовника виступила досить велика група людей - біля 600. Хоча там і були всі необхідні документи, зараз будівництво зупинено.
Читайте: Скандальное строительство на Потехина возобновили, вопреки предписанию ГАСИ, - активист (фото, видео)
Також всім відома ситуація на Ревуцького, 8 навколо будівництва АЗС. Тут також все зупинено. Більш того місто виграло суд щодо повернення земельної ділянки у власність громади.
Досить резонансним є рішення Київського апеляційного адміністративного суду щодо знесення двох секцій багатоповерхового житлового будинку за адресою: вул. Новоукраїнська, 24а (Українська, 6) за позовом ДАБІ. Це перше рішення щодо знесення такого великого об’єкта.
Читайте: Кличко не желает каяться за кровавое побоище на Ревуцкого
KV: На засіданні з Європейською Бізнес Асоціацією Ви говорили, що тримайте на особистому контролі роботу з інвесторами. Якщо брати столичний регіон, які інвестиційні проекти незабаром будуть реалізовані, і як конкретно ДАБІ допомагає інвесторам?
О.К.: Зараз ми повністю змінили формат і робимо все, щоб забудовники побачили зміни. Всі інвестори отримують від ДАБІ максимальну допомогу. Це роз'яснення, консультативна допомога при оформленні документів та оперативна видача всіх дозвільних документів.
Зараз в Україні будують інвестори з усіх країн. Зокрема, на Київщині є об`єкти з інвестиціями з Німеччини, Великобританії, Франції. До кінця року, наприклад, буде зданий в експлуатацію великий об`єкт міжнародної групи FM Logistic (Франція) - складський комплекс в с.Дударків Бориспільського району.
Вибір регіону для реалізації інвестиційного проекту визначається особливостями регіону та цільовим призначенням об’єкта.
Читайте: Глава ГАСИ Кудрявцев: "Строительный рынок становится все более открытым для иностранных инвестиций"
KV: У цьому році предметом жвавого обговорення були пайові внески від забудовників. Багато хто вважає їх корупційним рудиментом. Яка позиція ДАБІ з цього питання?
О.К.: Це питання є досить актуальним і наскільки мені відомо у Верховній Раді зареєстровано законопроекти, які відміняють пайовий внесок. Питання дійсно дискусійне. На мій погляд, воно більше стосується представників міського самоврядування, бо це одне з джерел наповнення бюджету.
У Європі немає пайового внеску. І нам теж треба відходити від такого додаткового тягаря для забудовника. Адже є технічні умови, вихідні дані і містобудівні умови, які забудовник виконує, підключаючи свої забудови до теплотрас, газо- і водопостачання. Крім того, якщо пайовий внесок буде відмінено, то наша країна зможе суттєво піднятися у рейтингу Світового Банку "Doing Business".
Читайте: Создание инфраструктуры - обязательное условие для разрешения на жилое строительство, - глава ГАСИ Кудрявцев
KV: ДАБІ перетворюється на досить ліберальну структуру. Не боїтеся втратити вагу і значимість в очах ринку?
О.К.: Дійсно, ми працюємо над тим, щоб ДАБІ перетворилася на адміністративно-консультативний орган. Це потрібно, щоб будівництва у нашій країні було більше. Адже це нові виробництва, робочі місця, сучасна інфраструктура та стабільні надходження до бюджетів різних рівнів.
При цьому ДАБІ не втратить контроль та авторитет державного органу, бо сьогодні забудовники знають, що якщо вони будують чесно, то можуть розраховувати на підтримку та допомогу з боку Держархбудінспекції. Однак, якщо вони порушують закон, то ДАБІ має достатньо інструментів, щоб вплинути на них та завадити зловживанням.
Читайте: Олексій Кудрявцев: “Чим прозорішим стає ринок будівництва, тим більший супротив від тих, хто не готовий до змін”
Фото: KVKиевVласть
Фантастичні за зухвалістю афери із громадськими грошима можливі, якщо при владі знаходяться люди, що йшли до неї заробляти в будь-який засіб, нехтуючи як потребами громади, так й етико-моральними цінностями. Це правило ще ніколи не підводило в виконавчій владі будь-якого рівня.
В Білій Церкві шість років існувала на папері ціла музична школа дитячих духових оркестрів. Створена як комунальний заклад місцевою міською радою безпосередньо за ініціативи колишнього мера, що керував містом 10 років, школа мала учнів та персонал кількістю за 7 десятків осіб, який справно отримував заробітну плату з міського бюджету, адже заклад муніципальний. Точніше працівники отримували зп на тому ж папері, на якому існувала власне їх музична школа - за “оформлених” десятків викладачів, адміністративний та технічний персонал на протязі шістьох років зарплату отримували невстановлені службові особи відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради.
З метою розібратися ким, задля чого та за яких обставин міською владою одного з найбільших міст Київщини створено цілий комунальний заклад, який протягом декількох років справно отримував фінансування з міського бюджету білоцерківської громади, в липні 2017 року співробітники слідчого відділу поліції ГУ НП в Київській області відкрили кримінальне провадження, занесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015110030003603. Пізніше в вересні місцевий суд виніс ухвалу, в який сказано, що матеріали кримінального провадження містять достатні докази обґрунтованості даного клопотання, а тому виникає необхідність надати тимчасовий доступ до документів міфічної школи, яка не зважаючи на щомісячні бюджетні асигнування, функціонує виключно на папері.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Отже з Ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 25.09.2017 року, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, категорія справи: “Кримінальні справи; Злочини у сфері службової діяльності; Зловживання владою або службовим становищем” стають відомими подробиці цілої мафіозної схеми, що “провернув” екс-мер Білої Церкви Василь Савчук.
Шість років тому, в 2011 році за вказівкою колишнього міського голови м. Біла Церква Василя Савчука, в судовій ухвалі він позначений як “ОСОБА_2”, на підставі рішення Білоцерківської міської ради від 29.09.2011р. № 285-12-УІ створено комунальний заклад БМР “Білоцерківська школа мистецтв № 6 дитячих духових оркестрів” (код ЄДРПОУ 37866082, м. Біла Церква, вул. Торгова площа, 6).
Ухвала багата на деталі цієї, можна сказати, унікальної справи - чи зможе читач назвати хоча б одне місто України, в якому настільки зухвало розпоряджалися б грошима міського бюджету, створивши на папері комунальний заклад та роками отримуючи зарплату за неіснуючих працівників? А, оскільки школа створена як комунальна, скоріш за все ще й виділялися гроші протягом шести років з міського бюджету на її утримання – будь-який муніципальний заклад повинен отримувати кошти на оплату комунальних платежів, закупівлю обладнання та меблів, поточні ремонти тощо. Певно, в якомусь обласному центрі таке й було б можливе, у великому місті легше загубитися або заплутати сліди, але в невеличкому, ще й столичного регіону, за 80 км від столиці – й таке коїться?
Але повернемося до Ухвали Білоцерківського міськрайонного суду щодо кримінального провадження відносно дій колишньої влади міста. Згідно викладених в неї матеріалів, в штатному розписі Білоцерківської школи мистецтв № 6 рахувалося в різні роки від 61 до 74 чоловік на посадах адміністративного, технічного та викладацького складу. Як я зазначав вище, заробітну плату отримували невідомі посадовці відділу культури та туризму Білоцерківської міської ради. Більше того, кошти ще й індексувалися, судячи з зарплатного фонду. З матеріалів Ухвали:
“…Частина викладачів Білоцерківській школі мистецтв № 6 протягом усього строку функціонування закладу на робочому місці не з’являлись, а тільки рахувались по штату. Заробітну плату за вказаних викладачів та технічний персонал отримували невстановлені службові особи відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради. При цьому середньомісячний фонд заробітної плати за період існування Білоцерківської школи мистецтв № 6 з 2011 по 2017 роки коливався від 128 тис. грн. до 288 тис. грн…”
В ході розслідування встановлено, що ряд осіб, які рахувались викладачами в Білоцерківській школі мистецтв № 6, почали працювати в даному закладі без відповідної освіти, маючи тільки свідоцтво про позашкільну освіту. Більше того, 4 викладачі Білоцерківській школі мистецтв № 6 розпочали свою викладацьку діяльність у віці 16 років. Окрім неповнолітніх викладачів-вундеркіндів, музичними педагогами працювали й талановиті самородки. Так, такий собі Жуковський С. С., який має таке ж прізвище як й в керівника паперової музично школі, Станіслава Жуковського, рахувався викладачем по класу духових інструментів Білоцерківської школи мистецтв № 6, при цьому маючи вищу освіту інженера-механіка автомобільного господарства та свідоцтво про закінчення музичної школи.
Була в викладацькому складі й справжня людина-оркестр. З матеріалів Ухвали:
“…Викладач К. М. Поліщук розповів слідчим, що у школі мистецтв № 6 виконував функції акомпаніатора, хоча відповідно до записів у трудовій книжці, перебував на посаді викладача по класу гітари, хоча згідно диплому являється викладачем по класу балалайки…”
Здається, Біла Церква протягом багатьох років втрачала унікальний шанс прославитись на всю країну, відправляючи таких багатопрофільних викладачів на конкурси музичних талантів всеукраїнських телеканалів. Найцікавіше, що школи не існувало й в фізичному сенсі - власних приміщень Білоцерківській школі мистецтв № 6 не мала й не має досі. А викладачі та учні вказаної музичної школи рахуються у декількох навчальних закладах одночасно. Учні відвідували заняття по бажанню, які в такому разі проводилися виключно на факультативній основі у вільних від занять приміщеннях Білоцерківських ЗОШ № 16, ЗОШ № 13, а також у вільних приміщеннях окружної виборчої комісії.
На даний час Білоцерківська школа мистецтв № 6 продовжує своє існування. Директором Білоцерківської школи мистецтв № 6 з жовтня 2011 року й понині являється Станіслав Феліксович Жуковський. З матеріалів Ухвали:
“… Таким чином, у слідства є достатні підстави вважати, що посадовими особами відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради та Білоцерківської школи мистецтв № 6 вчинено та на даний час продовжується вчинення зловживання своїм службовим становищем з корисливих мотивів в особистих інтересах, а саме: отримання неправомірної вигоди у вигляді коштів, які виділяються з місцевого бюджету на функціонування Білоцерківської школи мистецтв № 6 та оплату праці особам, які рахуються викладачами даного навчального закладу, внаслідок чого наносяться збитки місцевому бюджету…”
Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду від 07.09.2017р. по справі № 357/10021/17 було надано тимчасовий доступ з можливістю виїмки наступних документів
1. оригіналів наказів про призначення на посади усіх викладачів, адміністративного та технічного персоналу в Білоцерківській школі мистецтв № 6;
2. заяв про прийняття на роботу даних осіб;
3. наказів про призначення на роботу за сумісництвом;
4. табелів обліку робочого часу викладачів, адміністративного та технічного персоналу;
5. розклади уроків та списки учнів в групах, які вели викладачі в Білоцерківській школі мистецтв № 6, за весь період існування школи;
6. журнали занять викладачів Білоцерківської школи мистецтв № 6 за весь період існування школи;
7. бухгалтерські регістри;
8. відомості про нарахування та виплату заробітної плати викладачам, адміністративному та технічному персоналу Білоцерківської школи мистецтв № 6, які знаходяться у відділі культури та туризму Білоцерківської міської ради, що розташований за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 36.
Вказана Ухвала з вимогами надати перелічені документи 8 вересня 2017 року була вручена начальнику відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради Юлії Ковальскій.
За три дні пані Ковальска повідомила слідство листом, що в наявності є лише відомості про виплату заробітної плати викладачів з 2011 року, а табелі обліку робочого часу викладачів та бухгалтерські регістри з 2014 року по теперішній час, які відділ культури і туризму Білоцерківської міської ради на виконання ухвали про тимчасовий доступ до документів й може надати. Інші перелічені до виїмки документи, за словами очільника відділу, знаходяться у власності Білоцерківська школа мистецтв № 6, яка займає приміщення за адресою: вул. Героїв Небесної Сотні, 36 в м. Біла Церква, доступ до якої відділ культури і туризму не має.
Підкреслю - згідно даним Ухвали, й неіснуюча школа, й існуючий відділ культури та туризму міської ради Білої Церкви вказані за однією адресою: вул. Героїв Небесної Сотні, 36. З матеріалів Ухвали Білоцерківського міськрайонного суду:
“…З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування факту зловживання службовими особами відділу культури і туризму Білоцерківської міської ради та Білоцерківської школи мистецтв № 6 своїм службовим становищем шляхом привласнення та розтрати коштів, які були виділені для виплати заробітної плати викладачам Білоцерківської школи мистецтв № 6, які фактично свої функціональні обов’язки не виконували, у слідства виникла необхідність в отриманні відомостей, що можуть містити інформацію про проведені нарахування. Матеріали кримінального провадження, внесеного 12.07.2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015110030003603, містять достатні докази обґрунтованості даного клопотання, а тому виникає необхідність надати тимчасовий доступ до документів…”
Тож 25 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд встановив надати старшим слідчим Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області тимчасовий доступ до документів за весь період існування школи, які знаходяться у володінні КЗ БМР “Білоцерківська школа мистецтв № 6”, яка займає приміщення за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 36.
Строк дії зазначеної ухвали - один місяць від дня її проголошення. Чекаємо на продовження історії розслідування створення та “функціонування” комунального закладу “Білоцерківська музикальна школа № 6 дитячих духових інструментів” із фінансуванням с міського бюджету Білої Церкви, адже строки для відповіді вже вичерпано.
Дмитро Поліщук, депутат Білоцерківської міськради від "Самопомочі", голова постійної комісії з питань планування соціально економічного розвитку, бюджету та фінансів KиевVласть
Щороку напередодні Дня Незалежності в суспільстві виникають гострі суперечки щодо того, чи потрібний Україні військовий парад. Політики, своєю чергою, підживлюють дискусію, рахуючи, скільки грошей витратила держава та яка від цих трат користь українському суспільству.
Як думаю я? Військовий парад потрібний і державі загалом, і кожному українцю зокрема. Жодних суперечок щодо цього бути не може. Не все у світі вимірюється грішми. Є речі важливіші. Особливо якщо йдеться про боєздатність армії та демонстрацію всьому світові здатності держави захищати свої кордони.
В умовах сучасної війни замало вести успішні бойові дії. Україна має обов’язково перемагати на ідеологічному фронті. Щороку Росія витрачає на пропаганду власної воєнної могутності мільярди доларів. І військові паради – один із потужних інструментів ідеологічної боротьби. Чому ж Україна має в цьому плані програвати?
Останніми роками нам удалося суттєво реформувати Збройні сили. За незначний час українська армія перетворилася на одну з найсильніших у Європі. До того ж у нас є суттєва перевага над Росією, яка поступово стає ізольованою від усього світу. Тимчасом Україна – навпаки. Участь у параді військових із понад 10 країн-членів НАТО є яскравим доказом єдності нашої держави з Європою, реальних перспектив входження у світовий простір. Ми не раз демонстрували свою цивілізаційність та незмінність обраного курсу. Україна підтвердила, що хоче бути із Заходом, а не Сходом. Врешті-решт, отримавши унікальний бойовий досвід, Україна навчилася протистояти російській воєнній машині та підтримувати світову безпеку.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Ми маємо розуміти, що військовий парад потрібний також і Президентові України, який під час виборів обіцяв покласти край воєнному конфлікту за лічені місяці. Адже він змушений відзвітувати з високої трибуни перед українцями, куди витрачаються величезні кошти з оборонного бюджету держави. З такого погляду парад можна назвати показухою. Адже всі ми бачимо, як насправді розкрадаються мільярди гривень, які мали б піти на розвиток нашого війська та оборонки. Факти є фактами: від закупівлі непридатних для подальшої експлуатації американських “Хамерів” до більш ніж відвертої афери під назвою “Стіна”. Але, з іншого боку, попри усі корупційні прояви, саме прагнення демонструвати міць українського війська, безумовно, йде на користь Україні.
А ще я б радив переглянути формат проведення військових парадів. Адже, окрім демонстрації техніки та іншого оборонного потенціалу, держава має щиро дякувати тим, хто три роки тому став на її захист. У параді мають брати участь ветерани АТО, які воювали під Іловайськом, Синельниковим, відбивали у ворога стратегічні висоти. Вони заслуговують іти окремою “коробкою”. Багато доводиться чути від ветеранів АТО, що військовий парад – не їхнє свято, адже їхніх імен навіть не згадують. Колишні воїни глибоко ображені байдужістю до себе. Таке ставлення держави до своїх захисників вкрай ганебне!
Пройти Хрещатиком мають і волонтери. Саме завдяки їхній допомозі українська армія вистояла на Сході в найскрутніші часи на початку війни. Тобто, військовий парад варто трансформувати. Протокольне дійство має наповнитися більш глибоким змістом: об’єднанням українського суспільства, вихованням почуття гордості та поваги кожного з нас до захисників Батьківщини.
Адже, якщо нація не поважатиме власної армії, її змусять поважати чужу.
Читайте: Ще одна “світова зірка менеджменту” випала з України
Андрій Карпенко, лідер об’єднання “Сила Громад”
КиевVласть
Якщо ми хочемо ефективних змін у різних галузях, зокрема медичній, ми маємо знати, бачити і чути, чим живе вся вертикаль знизу догори.
Потрібно шукати і використовувати різні можливості для органів місцевого самоврядування, органів виконавчої влади на місцях і керівників закладів охорони здоров’я знаходити порозуміння, а для головних лікарів, від яких власне найбільше і залежить функціонування лікарень, – бути почутими. Одним із таких інструментів є засідання госпітальних рад, в одному з яких я нещодавно взяв участь у Вишгородській ЦРЛ. До слова, про проблеми закладів охорони здоров’я Бородянського госпітального округу знаю не чужих уст. Тому й так хочеться завжди встигнути зробити більше для цієї громади, яка зовсім скоро, враховуючи децентралізацію, залишиться сам на сам зі своїми лікарнями та їхніми проблемами. А поки що хочеться максимум віддати від держави громаді, щоб їй завтра було на що опиратися.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Мабуть, найкраще, що залишилося у нас з радянських часів у медицині, – це наші лікарі, мега-фахівці, справжні професіонали. Зараз час готувати їм достойну зміну, і це завдання не лише самих лікарів, але й місцевої влади – залучити, організувати, забезпечити. Скільки років тривають розмови про необхідність житла для молодих спеціалістів? Якби кожен мер міста на Київщині щороку потурбувався б принаймні про три квартири на рік для лікарів, місцеві лікарні за десять років вже мали б по 30 молодих спеціалістів! Причому не потрібно одразу віддавати квартири у приватну власність, нехай пропрацюють у лікарні років з десять, а потім і приватизують. Це хороший стимул, який може зацікавити спеціалістів працювати в госпітальних округах.
Керівники медичних закладів як ніхто знають усі проблеми та потреби своїх лікарень. Саме вони повинні ставити завдання і місцевій владі, і народним депутатам. А наше завдання – їх вирішувати.
Ярослав Москаленко, парламентар, голова групи "Воля народу"
КиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0005
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0002
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 4
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 6
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0004
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145123', '144431', '144353')
ORDER BY `published` DESC
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.1021
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"GR-інструментів"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"GR-інструментів"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 160, 10
0.0119
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('76472', '75952', '72657', '67282', '65863', '65074', '57913', '56301', '2413', '2405')
0.0592
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-16 21:21:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"GR-інструментів"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)