Децентралізація стала одним з найважлівіших векторів реформування сучасної України. Як зазначалося у відповідному урядовому розпорядженні, кінцевою метою мало стати створення ефективної системи влади, де місцеве самоврядування гратиме більшу роль, ніж це було до Революції Гідності.
Ледь не найважливішим пунктом фігурував перерозподіл коштів, що закладаються у державному та місцевих бюджетах, до якого також входила можливість керування податковими ставками на місцях.
Як наслідок, місцеве самоврядування в ідеалі мало б отримати можливість керувати більшими коштами, ніж раніше. При цьому не варто забувати, що більші кошти на місцях потребують підвищення громадського контролю за їх витрачанням. Адже простір для корупційної діяльності у чиновників локального рівня значно збільшується. Варто також наголосити на фактичному збільшенні повноважень на місцевому рівні у представників органів місцевого самоврядування. Серед них окремо виділимо своєрідних "репрезентантів" волі вищого політичного керівництва держави, що насправді є анахронізмом президентської республіки. Мова йде про голів облдержадміністрацій. Саме тому ми вирішили проаналізувати статки двох голів ОДА - Київської та Львівської.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
По-перше, ці області є досить великими і в 2016 році мають одні з найбільших бюджетів серед всіх регіонів країни. По-друге, перед нами постали два неординарних чиновники з цікавою біографією, яка, безперечно, потребує висвітлення. По-третє, статки губернаторів небезпідставно викликають додаткові запитання, на які потрібно знайти відповіді.
Непересічний чиновник зі стажем
Голова Львівської облдержадміністрації Синютки Олега Михайловича останніх 15 років перебуває на посадах в органах місцевого самоврядування. Між тим, він разом з родиною декларує майно, яка достойне уваги громадськості.
Так, в 2015 дружина губернатора – Синютка Наталія Геннадіївна – декларує дві квартири площею 44,6 та 174,6 метра квадратних. Власником другої квартири є третя особа - Тимченко Ганна Степанівна, інформацію про яку знайти не вдалось. Серед транспортних засобів було задекларовано автомобіль Honda Accord 2009 року, який на момент придбання коштував 210 000 грн, задекларований він також на дружину, проте власницею є вже згадана Тимченко Ганна Степанівна. Синютка Наталія Геннадіївна також декларує 66,5 % прав на ТОВ "Івано-Франківськ АвтоЗАЗ-ДЕУ". Це підприємство займається “посередництвом в торгівлі автомобілями”.
Сам Олег Синютка в 2015 році отримав 110 608 грн зарплатні, отриманої у Львівській ОДА та виконкомі Львівської міськради. Дружина губернатора задекларувала 28 375 грн зарплатні, а також отримала відсотки по банківських вкладах на загальну суму 90 696 грн. Що стосується коштів на рахунках у банківських установах, то Синютка Наталія задекларувала 526 452 грн, у той час як Олег Михайлович лише 14 000 грн.
Типово для українських чиновників те, що більшість активів належать дружині "губернатора". Враховуючи те, що зарплатня у Наталії Синютки не є захмарною, а доходу від підприємницької діяльності задекларовано не було, то розмір активів викликає відповідні запитання стосовно джерел походження цих коштів. Анатолічно з готівковими коштами. У дружини Олега Синютки – 79 000 USD та 61 000 євро, що на момент подання декларації складає 3,7 млн грн (по офіційному курсу валют станом на 27.10.2016 року). Олег Синютка задекларував 210 000 грн готівки.
Щодо нерухомого майна, то декларація за 2016 рік не додає нічого нового: дві квартири, що задекларовані та перебувають у користуванні дружини губернатора, проте власницею другої є Тимченко Ганна Степанівна. Ситуація з корпоративними правами також незмінна.
Олег Синютка за 2016 рік задекларував 174 254 грн заробітної плати за роботу на посаді голови Львівської облдержадміністрації.
Основні активи, отримані родиною Олега Михайловича, задекларовані знову ж таки на його дружину. Серед них 49 812 грн заробітної плати, 134 688 грн відсотків, 634 235 грн – дохід від заняття підприємницькою діяльністю. Щодо коштів на банківських рахунках та у готівці, Олег Синютка задекларував 7 155 грн та 259 000 грн відповідно. Наталія Синютка володіла 755 819 грн на банківських рахунках, 79 000 USD, 61 000 євро та 126 000 грн у готівці.
Отже, типова українська тенденція зберігається. Більшість активів, що було задекларовано Олегом Синюткою у 2015-2016 роках, належать його дружині.
Губернатор-тріатлоніст на Київщині
Наступним представником "волі вищої влади" є Олександр Горган, що очолює Київську облдержадміністрацію. У декларації 2015 року серед нерухомого майна Горганом було вказано три житлових будинки площами 405, 54 та 40 метрів квадратних. Окрім цього, задекларовано квартиру площею 36 метра квадратних на дружину губернатора – Ляльку Ірину Сергіївну, а також чотири земельних ділянки площею 2874, 2500, 1000 та 956 метрів квадратних.
Серед цінного рухомого майна, окрім транспортних засобів було вказано фотокамеру Canon та об’єктив до неї, годинник марки Carl F. Bucherer, вартість якого може коливатись в межах від 3 до 30 тисяч доларів США. Також Горган задекларував годинник марки Zenith, найдешевший з яких коштує в Україні від 110 тисяч гривень.
Голова Київської ОДА має у власності автомобіль Volkswagen Transporter (2010 року випуску) вартістю на момент придбання 480 000 грн, Mitsubishi Lancer (2006 року випуску) вартістю на момент придбання 107 500 грн. Також було вказано автомобіль Subaru Forester 2004 року випуску, вартістю на момент придбання 112 000 грн, що задекларовано на дружину губернатора.
Окрім автомобілів Олександр Горган вказав експедиційний каяк RTM Oсean Quatro Angler за 11 000 грн, спортивну байдарку Point 65 N ХР18 Spyder за 35 000 грн і два шосейних велосипеда – Specialized Tarmac S4 Ultegra вартістю на 2012 рік 44 000 грн та надкоштовний Argon 18 E-118 Ultegra Di2, що у 2013 році було придбано за 107 000 грн. Також у Горгана у власності знаходиться туристичний велосипед BMW Cruise M-Bike.
Олександр Горган задекларував корпоративні права на юридичну фірму “Юстиніан”, а також 25 торгових марок.
У 2015 році губернатором Київської області було отримано 296 812 грн доходу. На банківських рахунках знаходилось 43 382 USD та 4 977 грн. Готівкою Горган задекларував 240 000 грн та 315 000 USD. Ми спробували дізнатись безпосередньо у Олександра Горгана стосовно джерел походження цих коштів, але в мережі Фейсбук так і не отримали відповіді на наші запитання.
До вже зазначеного в декларації 2015 року у 2016 році було додано автомобіль TOYOTA Land Cruiser 200, що у 2016 році коштував 955 948 грн. Що стосується корпоративних прав, ситуація незмінна. За 2016 рік Олександр Горган задекларував в сумі 109 875 грн. Ситуація по готівці дещо змінилась – 320 000 USD та 75 000 грн.
Що стосується активів на рахунках у банках, їх задекларовано не було. Можемо припустити, що ті 43 382 USD було витрачено на придбання автомобіля Toyota.
Замість епілогу
Проаналізувавши електронні декларації обох чиновників, дійшли висновків, що вітчизняні чиновники, навіть місцевого масштабу, мають спільні риси у декларуванні майна. По-перше, дуже часто великий дохід офіційно генерують не представники влади, а саме члени їхніх родин. По-друге, вони не відмовляють собі у задоволенні купляти коштовні речі – годинники, автомобілі чи нерухомість – які більш відповідають статусу представників середнього бізнесу, проте не репрезентантів органів публічної влади з досить низькими зарплатами.
Чогось екстраординарного у деклараціях губернаторів Київщини та Львівщини не знайдено, проте хотілося б отримати релевантні пояснення джерелам походження коштів, що ідентифіковане у чиновників.
Текст написаний за підтримки Institute War and Peace Reporting.
Олександр Лємєнов, юристKиевVласть
Останнім часом все більше підлітків готові ризикувати власним життям, аби стати зіркою інтернету. Заради вдалого фото або відео молоді люди видираються на дахи, переправи, вишки, залазять на вагони метро або електрички. Тільки за останній місяць у Київській області під час спроби зробити такі небезпечне селфі загинуло чотири підлітки. Що приваблює їх у таких діях, розкажуть вони самі, а проаналізує їхні вчинки професійний психолог.
УВАГА! Не намагайтеся наслідувати героям цього матеріалу - це небезпечно для життя!
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Яскравий приклад - 18-річний житомирянин, що називає себе Пашою Бумчиком: він підкорив Youtube своєю витівкою. Хлопець вибрався на дах вагону київського метро й проїхався із вітерцем заради вражаючих кадрів. Відео передивилося вже майже два мільйони людей. Психологи та правоохоронці б'ють на сполох! Екстремальні забавки підлітків та їхні ролики в інтернеті стають зразком для інших хлопців та дівчат, які в гонитві за славою стають жертвами власної необачності та необережності.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Вони називають себе джекеси, руфери, дігери та зачепери. Слово "руфер" походить з англійського "roofing", що перекладається як “відвідування дахів, офіційно не пристосованих для цього”. Також дуже популярно вилізти на вишки радіостанцій, хмарочоси, а також "зачепінг" - небезпечний проїзд на даху чи східцях потягу. Українська молодь божеволіє від цих нових, дуже популярних міських субкультур. Головна мета - відзняти приголомшливі кадри власних досягнень, викласти їх до мережі й зібрати якомога більше переглядів та хвалебних коментарів. Задля цього підлітки здатні на все.
Ризикова молодь не завжди хоче ходити по землі, вона прагне романтики на висоті хмарочосів. Адреналін, підвищене серцебиття і легені повні свободи. Ось що змушує молодих людей відкидати страхи і підкорювати небезпечні для життя вершини: столичні мости, багатоповерхівки та небезпечні споруди. Що підштовхнуло їх на екстремальний досвід, що змушує повертатися до підкорення швидкісного поїзда в русі та небезпечних висот? Відповісти на ці запитання погодилися юні екстремали Валерій, Андрій та Ярослав. А з іншого боку поглянути на проблему допоможе психолог Віталина Кизима.
Валерій Міщенко (17 років, навчається в КНУБА на 2 курсі):
- Пам'ятаєш, коли ти вперше видерся на верхотуру?
- Так, це було років 3-4 тому, під кінець теплої осені. Ми з друзями катались на скейті, й мій скейт зламався. Поряд був міст, і я запропонував там полазити. Хлопці мне підтримали. Я думаю, справа в моєму характері, або у віці. Мене завжди тягнуло до пригод. Якось ми залізли на Московський міст (міст через Дніпро в Києві, висотою 119 метрів) Підготовка була така: позвали - я пішов. Тобто, ніякої. Страшно було тільки, коли проїжджала поліція. Я нарахував десь сім машин. Ну, і само собою, перші хвилини, коли ліз вгору теж не обійшлося без спітнілих рук. А потім - ейфорія: люди махали, посміхалися, знімали нас на телефони. Я відчував себе справді живою людиною. Пам'ятаю, тоді я подумав: "Як же круто! Але більше я сюди ніколи не полізу." Згодом я був там ще кілька разів. Подільский недобудований міст теж одне з наших улюблених місць. Ми з друзями-руферами любимо підсилити екстрим: ходимо перилами, звисаємо з нього. Але це тільки те, що стосується руфінгу. Не менш популярним в нашій спільноті є “зачепінг”, наприклад до поїздів у метро та інших транспортних засобів. На мою думку, це більш небезпечно, під час цієї справи загинуло декілька моїх товаришів.
- Чи були ситуації, коли ти був на грані життя та смерті?
-Так. Ми стрибали з одного вагону в другий в поїзді, що рухався, - я тоді ще був не досвідчений в “зачепінгу”. Моє життя залежало від товариша, який мене покликав. Він подав мені руку під час стрибка, але я погано вхопився і підсковзнувся. Якби мій товариш не вхопив мене, я б, мабуть, не відповідав зараз на ваші запитання.
Андрій (18 років, студент Торгово-економічного університету):
- Що таке, на твою думку, руфінг? Вважаєш себе частиною цього руху?
- На мою думку, це не окремий вид діяльності. Більшість екстремалів просто йдуть на якийсь дах, щоб зробити собі гарну фотку в Instagram. Саме тому це поняття дуже розмите. Є звісно окремі “видатні особистості”, які реально роблять щось неймовірне, наприклад підкорюють хмарочоси з зовнішнього боку, переслідуючи певні цілі, наприклад, щоб перевірити власні можливості, або зробити якісь гостро-соціальні речі, як Mustang Wanted, що пофарбував зірку-шпиль московської багатоповерхівки в жовто-синій колір. Такі люди більше підходять під визначення "руфер".
- Що було найнебезпечнішим з твого досвіду?
- Найнебезпечнішим і найважчим було підняття на Південний міст (міст через Дніпро в Києві, висота - 133 метри). Спорядження ми використовували тільки під кінець, з самого верху. Це було о п'ятій ранку. Було дуже страшно! Дуже. Під тобою - траса і метро, карколомна висота! Я б не впорався сам - зі мною було ще п'ятеро людей.
- Яку мету ти переслідуєш, повертаючись знову і знову до такої небезпечної забавки?
- Я думаю, що тут скажу за всіх: адреналін. Коли переходиш цю межу, відчуваєш життя на повну.
Ярослав Кладько (навчається на 3 курсі Факультету інформатики Києво-Могилянської Академії):
Ярослав зі Львова, і в Києві "лазив" не багато. Каже, що більшість його руферського минулого лишилася у рідному місті. Як і багато відомих столичних скалолазів, він веде свій власний Youtube-канал.
- Це було в далекому десятому класі, ми з друзями прогулювали уроки, і я запропонував залізти до закинутої психлікарні. І понеслось…. Пам'ятаю, ми ночували на Львівській вежі, що заввишки 120 метрів. Ми поставили намети на верхній платформі, спали спиною до стіни для безпеки. Хоча про яку безпеку тут може йти мова? Займався також і “зачепленням”.
- Що відчуваєш в такі моменти, коли заліз кудись дуже високо?
- Конкретно в цей момент нічого не відчуваєш. А потім усе наче заморожується, а через мить усе стає яскравішим, усі відчуття загострюються. Як би банально це не звучало, адреналін - це наркотик.
Віталіна Кизима, професійний психолог, керівник гуртка психології Київського Палацу дітей та юнацтва, пояснює, що молодь стає частиною руферського руху з метою підвищення чутливості, у пошуку переживань та сильних емоцій.
- Чи впливає на такі захоплення суспільство, сім'я?
- Швидше за все, так. Бажання до небезпечних захоплень може виникнути, якщо сім'я або оточення не пропонує цікавих занять або гуртків, які одночасно є конструктивними і дозволяють людині створити щось самостійно, втілити себе в навколишньому світі. Якщо немає такої самореалізації, людина шукає шляхи, щоб переживати своє життя більш яскраво, аніж просто ходити до школи чи до інституту. ЗМІ також пропагують цей рух. Я сама надаю перевагу Youtube-контенту замість телебачення і мене непокоїть те, що більшість підлітків-руферів не розповідають про негативні наслідки, які можуть бути. Іноді вони на початку відео пишуть: "не пробуйте повторити", але в самому відео показують, де знаходиться ця будівля чи міст, і як туди залізти. Молодші глядачі не розуміють, що для цього необхідна хороша фізична підготовка, і теж лізуть, що може мати фатальні наслідки. До мене на гурток ходять кілька підлітків, у яких загинули однокласники, коли займалися руферством, або хотіли зробити селфі на потязі. Такі “героїзми” на 90% завершуються смертю “героя”. Тим, хто прагне полоскотати свої нерви й цікавиться цим рухом, я раджу спробувати паркур, він безпечніший і не менш цікавий.
- Як впливає постійний викид адреналіну на психіку?
- Психіка від постійного викиду адреналіну в кров дуже змінюється, стає розбалансованою, що рано чи пізно може привести до психічних і фізичних захворювань, оскільки зростає поріг чутливості. Це як із болем. Якщо ми, наприклад, прикладемо руку до вогню, нам буде боляче, але якщо часто її прикладати, то біль поступово вщухає. Потрібен більший вогонь, щоб знову завдати болю, тому що шкіра починає пристосовуватися. Так само і відчуття, якщо ти залазиш на десять поверхів, то наступного разу вже буде не так цікаво, і захочеться підкорити двадцять.
І нікого не цікавить, як боляче буде батькам стояти біля труни, в якій лежить рідна дитина, або плакати над безнадійним інвалідом, який не може справитися зі своїм нестерпним болем.
Чому підлітки ризикують власним життям? Чому йдуть проти закону та куди дивляться їхні батьки? Психологи дають відповіді на ці запитання. Уся проблема якраз у вихованні та нестачі уваги з боку рідних. Молодь вилазить на дахи, мости, аби їх побачили, аби звернули на них увагу.
На безстрашних зірок соцмереж хочуть бути схожими тисячі підлітків. Та більшість тих, хто хоче собі яскраве селфі або ж відчути викид адреналіну, стоячи на даху багатоповерхівки, стають жертвами власної непідготовленості, необережності та самовпевненості. В Києві щомісяця правоохоронці виїжджають на такі смертельні випадки. Школярі лізуть на вагони електричок, не думаючи про напругу 27000 вольт, випадають із вікон власних квартир, роблячи селфі на тлі нічного міста, вибираються на вагони метро та калічать себе.
Наталка Макогон, прес-секретар Київського метрополітену:
- Ми постійно попереджаємо про рівень небезпеки. Чесно кажучи, мені дуже шкода батьків таких дітей, адже часто діти повертаються із травмами, або потім батькам загрожує ув'язнення за такі правопорушення.
А це вже кадри з сусідньої країни. Чоловік, що видерся на стрілу крана в Калінінграді заради самоствердження - падає вниз та розбивається. Яскравим прикладом того, як не варто робити, й досі залишаються останні фото відомого екстремала Павла Кашина з Росії. Хлопець загинув два роки тому в Санкт-Петербурзі, під час виконання сальто на даху 16-поверхівки. Молодик, що вважав себе професіоналом, мав багато прихильників у соцмережах, не розрахував стрибка й загинув. Одразу після цього трагічного випадку батько Павла наполягав, щоб ці кадри побачило якомога більше користувачів мережі. Невдалим трюком свого сина він хоче відбити в підлітків будь-яке бажання повторювати такі витівки. Адже ціна слави і захопливих коментарів під феноменальним відео або фото може бути надто великою.
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Фото: brilio.netKиевVласть
Ранок 19 вересня став трагедією для річки Протока. Картина жахлива: сморід, дохла риба, вода в річці перетворилась на білу жирну субстанцію. Виявлено скид невідомої речовини в річку Протока приблизно о 10-00. На місце події оперативно виїхали представники ТОВ “Білоцерківвода”, комісії з питань виявлення та ліквідації несанкціонованих приєднань і викидів стоків громадянами та організаціями до мережі зливової каналізації та безпосередньо у водні об'єкти міста, поліції та Білоцерківського РВ ГУ ДСНС України в Київській області.
Комісія з питань виявлення та ліквідації несанкціонованих приєднань і викидів стоків громадянами та організаціями до мережі зливової каналізації та безпосередньо у водні об'єкти міста обстежила прилеглу територію для виявлення порушників. Цікаво те, що вдалось обстежити всі каналізаційні колодязі поблизу окрім тих, що знаходились на території автостоянки. Охоронник не пускав комісію на територію, навіть розмовляв через зачинений паркан, мовляв: “Хазяйка не дозволяє”. Запитали: “Хто ж хазяйка, давайте їй зателефонуємо?”. Ніколи не здогадаєтесь, хто ця сувора хазяйка, яка ховає звичайну автостоянку за високим парканом. Загадковою хазяйкою виявилась пані Людмила Дригало, власниця ТМ “Дригало”, яка спеціалізується на виготовленні напівфабрикатів: пельменів, вареників, голубців тощо.
До речі, згідно проекту, на даній території пані Дригало повинна була побувати спортивний комплекс. Мабуть не судилося.
Річ у тім, що пані Дригало вже кілька років веде війну з ТОВ “Білоцерківвода”. Вона готова аби що робити та вигадувати про компанію, аби не сплачувати рахунки за порушення на своїх підприємствах. Можливо, у багатьох постане питання: “Чому постійно йде ворожнеча саме між Дригало та “Білоцерківводою”?
А відповідь на це запитання дуже проста - Людмила Борисівна наполегливо небажає сплачувати за викиди наднормативних забруднень її підприємствами зі стічними водами у міську каналізацію. На сьогоднішній день за несплату боргів, на підприємстві “Дригало” каналізацію заблоковано. Якщо на харчовому виробництві не працює каналізація, то, звичайно, постає питання: куди зливають стічні води даного підприємства? . Відкачують асенізаторськими машинами та зливають в каналізацію. Але вже неодноразово казали про те, що стічні води з перевищенням наднормативних забруднень, а особливо жирів, повинні утилізуватися лише після проходження через локальні очисні споруди, яких на підприємстві Дригало ніколи не було.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Комісія виявила колодязь, в якому були залишки такої самої субстанції як і в р. Протоці. Але Людмила Дригало вчинила ґвалт, мовляв, “ви всі брешете, ви дурите народ, вас спеціально послали це знайти, мої машини нічого тут не зливали”, та ще багато образ на адресу “Білоцерківводи”. Навіть при слідчому не дала змоги відібрати проби речовини на аналіз. Чого Людмила Борисівна так хвилюється, якщо невинна? Хто ж зливає жирні стічні води на закритій території, що належить пані Дригало?
Станом на сьогодні подано заяву про злочин. Слідство триває. Протоку чистять від жиру, який навіть після дощу плаває по річці.
Активісти чомусь не гуляють біля річки ні вдень, ні вночі, геть не хвилюють щодо загиблої риби та й річку чистити не допомагають. А навіщо, можливості звинуватити в злочині ТОВ “Білоцерківвода” немає, то й не цікаво це активістам.
Хоча це - те саме місце скиду, у забрудненні якого в травні цього року активісти та громадські діячі намагались звинуватити “Білоцерківводу”. Може, активісти знали про потенційний злочин і мовчали, зумисно приховували факти? Може, хтось зацікавлений у тому, щоб звинуватити підприємство “Білоцерківвода” й завдати шкоду його репутації?
Тому що, як виявилось, злити в річку може будь-хто й будь-що. Іноді може й навмисно…
Ольга Бабій, директор ТОВ " Білоцерківвода", депутат Київської обласної ради
КиевVласть
Незабаром без водопостачання та водовідведення можуть залишитися мешканці міста Біла Церква, його прилеглих населених пунктів та міста Умань. Разом це десь 300 тисяч осіб.Вже три роки поспіль навколо комунального водоводу в Білій Церкві вирують зовсім недитячі пристрасті. Мережа, про яку йдеться, використовується з метою очищення питної води (використовується як футляр технологічної мережі для транспортування гіпохлориду натрію), яка подається на місто Біла Церква та місто Умань та належить громаді міста.
Історія майна
ТОВ “Новація-1” є власником трубопроводу “Дніпро-Рось” та нежитлових приміщень, які воно придбало за біржовими контрактами у 2006 році. Походження майна – залишки після ліквідації ТОВ “ВАЛСА”. Первісна форма власності – державна.
Місцезнаходження майна згідно з реєстраційними документами – Київська область, Обухівський район, землі Халеп’янської сільської ради.
ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” є користувачем футляру для транспортування розчину гіпохлориту натрію, який переданий підприємству у концесію за концесійним договором від 25.03.2013. Походження майна – будівництво обласним водоканалом (правонаступником якого є КП БМР “Білоцерківводоканал”) трубопроводу для потреб централізованого водопостачання протягом 1992-1999 рр., потім КП БМР “Білоцерківводоканал” в 2011 р. дане майно перепрофілювало: вивело трубопровід із експлуатації і змінило його функціональне призначення на футляр для меншого трубопроводу, яким транспортується розчин гіпохлориту натрію у процесі очищення та знезараження води. При цьому майно не списане, як інвентарний об’єкт воно удвічі виросло у вартості. Постійна форма власності – комунальна (територіальної громади м. Біла Церква в особі Білоцерківської міської ради). Місцезнаходження майна, підтверджене документально – Київська область, м. Біла Церква, вул. Ставищанська 130.
Таким чином, це не одне і те ж майно.
Отже, стає зрозуміло: це різні об’єкти! У ТОВ “НОВАЦІЯ-1” відсутні докази того, що це одне і те саме майно. ТОВ “НОВАЦІЯ-1” лише на своїх словах доводить, що комунальний трубопровід, переданий у концесію – це той же трубопровід “Дніпро-Рось”, який був із державної власності переданий у приватну власність ТОВ “Новація-1” за біржовими контрактами.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Отже, мережа з самого початку введення її в експлуатацію утримувалася комунальним підприємством, тобто всі витрати на її утримання несло воно, а потім було проведено реконструкцію мережі і передано в концесію ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” за відповідним рішенням ради та відповідно до умов укладеного Концесійного договору.
Але незважаючи ні нащо, у 2014 році свої права власника на дану мережу заявило приватне підприємство ТОВ “Новація-1”, шляхом подачі до господарського суду Київської області позову про витребування майна та зобов’язання вчинити дії.
І тут розпочинається саме цікаве. Даний спір пройшов першу судову інстанцію, апеляцію. Ці суди в один голос і не вагаючись “віддали” у приватні руки комунальне майно, ігноруючи доводи та докази. Та що говорити про докази, якщо судами проігноровано приписи статті 5 Закону України від 04.03.1992, № 2163-XII "Про приватизацію державного майна", якою чітко визначено, що - об'єкти інженерної інфраструктури та благоустрою міст, інших населених пунктів, включаючи мережі, споруди, устаткування, які пов'язані з постачанням споживачам води, газу, тепла, а також відведенням і очищенням стічних вод, не підлягають приватизації, а отже не можуть бути у приватній власності і не можуть бути віддані заявнику ТОВ “Новація”.
Та як то кажуть “правда” перемогла: Вищий господарський суд повернув дану справу на новий розгляд, звичайно вбачаючи промахи попередніх інстанцій.
Нажаль, не можна розраховувати на дотриманням законності, і новий розгляд справи так і не дав позитивного та законного рішення, яке б дійсно було винесено на підставі всебічного розгляду, з дотриманням законодавства та існуючих фактів.
І от, нове коло суперечок. Справу розглядають по новому колу, у тому ж Господарському суді Київської області, між тими ж особами : ТОВ “Новація-1” ( позивач) яке має намір привласнити дане майно та ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” ( відповідач-1), яке використовує дане майно в технологічному процесі очистки води і Білоцерківською міською радою (відповідач-2), яка фактично є власником майна. Причому хочеться зазначити, що ніким раніше не було оспорюване чи то скасоване право власності територіальної громади м. Біла Церква на дане майно.
Із історії даної судової справи:
ТОВ “Новація-1” (м. Київ, пр. Павла Тичини, б.20, 02152) звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” та Білоцерківської міської ради щодо витребування магістрального водоводу “Дніпро –Рось”, який розташований на ділянці між очисними спорудами Білоцерківського водоканалу за адресою вул. Ставищанська, 130, м. Біла Церква, та водозабором на р. Рось шламонакопичувача площею 14.5 га та вузла розвантаження і переробки вапна.
20 квітня 2017 р. Господарським судом Київської області по даній справі прийнято рішення, яким позовні вимоги позивача – ТОВ “Новація-1” задоволені в повному обсязі, в зв’язку з чим судом вирішено витребувати з ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” на користь ТОВ “Новація-1” зазначене вище майно.
Не погоджуючись із таким рішенням суду, ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” було подано апеляційну скаргу до Київського апеляційного господарського суду. Однак, 11 липня 2017 року апеляційною інстанцією винесено постанову, якою апеляційну скаргу ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
При цьому, суди повністю ігнорують надані відповідачами докази в матеріали справи, які підтверджують те, що ТОВ “ Новація-1” не є власником майна, як на дату подання позову до суду, так і протягом всього часу судового розгляду, а отже не може витребувати його, згідно положень чинного законодавства України.
Не береться до уваги судами, як першої так і апеляційної інстанції, те що ТОВ “Новація-1” ще у далекому 2006 році перепродало все майно іншим особам- одна з яких є юридичною, а інша фізичною особою.
Жодного доказу від ТОВ “Новації” про те, що залишилося у власності даного підприємства в судовому процесі судом не досліджувалося.
Як проігноровано й право власності територіальної громади м. Біла Церква, яке зареєстроване належним чином, і належним чином зареєстроване інше речове право ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА”, на спірне майно, суд також не взяв до уваги.
Найцікавіше те, що відповідачі, ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” та Білоцерківська міська рада, надали суду документи, які підтверджують, що у свій час спірний водовід було побудовано ВКГ “Київоблводоканалом”, звичайно за кошти місцевого бюджету та введено в експлуатацію. Майно належить територіальній громаді м. Біла Церква. Воно ніяким чином не пов’язане з водоводом “Дніпро–Рось”, який будувався за кошти державного бюджету. Навіть проведена експертиза не змогла затвердити, що водовод “Дніпро–Рось” та футляр технологічної мережі для транспортування гіпохлориту натрію є тотожне майно. Експертом у експертному висновку зазначається – “ідентифікувати в цілому об’єкт будівництва “водовід р. Рось-ХПВ” станом на час дослідження не можливо”, а отже це призводить до того, що не можливо довести, що водовід “Дніпро-Рось”та футляр технологічної мережі для транспортування гіпохлориту натрію є одним й тим самим майном.
І зовсім абсурдним у винесеному судовому рішенні є те, що з ТОВ “БІЛОЦЕРКІВВОДА” суд першої інстанції та суд апеляційної інстанції, який повністю погодився з судом першої інстанції стягують майно, а саме: шламонакопичувача площею 14.5 га та вузла розвантаження і переробки вапна, якого і близько не має на балансі даного підприємства, його просто не існує. Питання: як виконати судове рішення?
Судова “фантазія” чи то судові “реалії”, але на жаль можна прийти до висновку, що через суди можна привласнити будь яке майно і не важливо, чи ви є його власником чи ні, навіть не звертаючи уваги чи може дане майно перебувати у приватній власності. Не цікаво й те, що це майно використовується у водопостачанні, і його вилучення призведе до залишення 200 тис. мешканців м. Біла Церква без води та каналізації, а також прилеглі населені пункти та м. Умань, які разом становлять орієнтовно- 300 тис. населення. Кому цікаво, що “десь там” залишаться люди без води та каналізації, тут і зараз потрібно захищати права псевдовласників.
На сьогоднішній день товариством з обмеженою відповідальністю “БІЛОЦЕРКІВВОДА” на рішення судів першої та апеляційної інстанції по даній справі подається касаційна скарга до Вищого господарського суду України. Але, дивлячись на попередні судові рішення, задумаєшся, а чи буде “правда” існувати?
Крім того, власники та користувачі земельних ділянок, на яких прокладена дана мережа також повинні готуватися до того, що по їхній території будуть проводитися роботи по демонтажу даного майна, а отже нанесення матеріальної шкоди.
Тому, якщо так званий “власник” отримає дане майно через судові рішення у власність, мешканці м. Біла Церква, Білоцерківського району та м. Умань будуть залишені без питної води та послуг водовідведення на досить тривалий час. Фактично, дана ситуація паралізує життєдіяльність м. Біла Церква, м. Умань, та деяких населених пунктів Білоцерківського району, зупинить роботу підприємств, організацій та установ, в особливості тих, які використовують воду при виробництві власних товарів, продуктів, блокуватиме роботу лікарень, шкіл, дитячих садків, тощо. Враховуючи весняний, літній та осінній період, коли температура повітря може бути досить висока, існує велика вірогідність спалаху епідемій, інфекційних захворювань, серед мешканців даних населених пунктів, у зв’язку із відсутністю послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. Але власність є власність і вона не порушна тільки в приписах законодавства, а насправді інколи її можна здобути через суд, хоча на це у вас і відсутні належні права та це нічого, все можна здобути до чого ідеш, не важливо як і яким чином.
Саме прикре в даній ситуації, що дану мережу ТОВ “Новація-1” планує здати в металобрухт, про що неодноразово заявляли представники “Новація-1” в судових засіданнях, а тобто мета одна - власна нажива в будь- який спосіб, а “законний” судовий, у даному випадку, найбезпечніший.
Шляхом застосування корупційних механізмів було отримане судове рішення про витребування чужого комунального майна на користь приватної структури, що понесе за собою екологічні та епідеміологічні проблеми для громади м. Біла Церква. Але кому то цікаво...
Читайте также: Дворічний шантаж міського голови депутатами “Свободи” та терор активістів – відверто про таємне
Ольга Бабій, директор ТОВ " Білоцерківвода", депутат Київської обласної ради
КиевVласть
Гасло “чим гірше народові - тим краще владі” за роки Незалежності для багатьох українців із алегорії перетворилося на основну формулу взаємин між громадянами і керманичами різного штибу. Небезпідставно в суспільній свідомості образ чиновника чи депутата закарбовано поряд із образом злодія чи пройдисвіта. Плюс, майже інстинктивно на питання “навіщо хтось іде до влади?”, більшість українців відповість: “красти”. КиевVласть вирішила розібратися: чим приваблива і кого приваблює влада районного рівня. Протягом 25 тижнів журналісти видання відвідують всі районні ради Київщини, аби поговорити про владу, гроші і життя із головами цих поважних представницьких органів. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю з головою Сквирської районної ради Василем Гришею.
KV: Розкажіть про бюджетні показники 2016-2017 років. Чи є приріст? За рахунок чого?
Василь Гриша: За 2016 рік до зведеного районного бюджету надійшло 223,2 млн гривень, що становить 136,8% до минулого року. Перевиконання склало 52 млн. гривень. До місцевого бюджету надійшло 118 млн гривень, перевиконання - 34 млн гривень.
За січень-травень 2017 року до зведеного бюджету надійшло 108 млн гривень, що становить 200,9% до рівня минулого року, перевиконання - 43,1 млн гривень. До місцевого бюджету надійшло 49,7 млн гривень, перевиконання – 13,7 млн гривень.
Збільшення надходжень відбулось за рахунок збільшення податків на доходи фізичних осіб, що зумовлено зростанням виробництва та збільшенням робочих місць.
Так, ТДВ “Шамраївський цукровий завод” в минулому році виробило 34 тис. тонн цукру проти 15 тис. тонн цукру в 2015 році.
Значно наростили виробництво промислової продукції ТОВ Фірма “Грона”, ТОВ “Сквирський КХП”, ТОВ “Грона Партнер”, сільськогосподарські підприємства, ТОВ АФ “Колос”, ПП АФ “Розволожжя”, СГПП ім. Гагаріна. Також суттєві надходження маємо за рахунок сплати єдиного податку, плати за землю.
В лютому цього року на сесії районної ради ми відмітили 10 кращих платників податків, вручивши їм ікони Семистрільної Богородиці та Миколи Чудотворця, оздоблені бурштином.
KV: Чи “переманюєте” в район компанії з Києва, як це роблять інші?
Василь Гриша: Навпаки, в 2016 році район залишили 40 підприємств, які мали юридичну адресу в Сквирському районі. Ми більше приділяємо увагу підприємствам, які працюють на Сквирщині. Усі вони справно сплачують податки.
KV: Розкажіть про проблеми децентралізації. Які громади створюються зараз, чи існують в цьому питанні конфлікти на місцевому рівні?
Василь Гриша: В нас була спроба створити Шамраївську об’єднану громаду. Але до неї вирішили долучитися лише Рудянська та Тарасівська громади. Через це питання було закрито.
В 2016 році у сіл з’явилися певні суми грошей, які вони змогли використати на зовнішнє освітлення, ремонт ФАПів, будинків культури. Тому побоюються, що цих коштів вони більше не одержать.
Ось нам кажуть - об’єднуйтесь. Але громади вже мають гіркий досвід об’єднання колгоспів, через яке бригадні села занепадали. Я неодноразово казав реформаторам - розпишіть правила об’єднання, як в проекті ЄС/ПРООН “Місцевий розвиток, орієнтований на громаду”, в якому брали участь 13 громад нашого району (2008-2013 року). Там чітко визначені мета, принципи, завдання, фінансування, відповідальність сторін, етапи реалізації.
Ми просили показати позитиви реформи децентралізації на прикладі Калитянської ОТГ. Але ж цим ніхто займатись не хоче.
Незважаючи на те, що у місцевих жителів та сільських голів немає бажання об’єднуватись, я не виключаю, що у цьому році Сквирська ОТГ піде на вибори, бо такі наміри в наших органах центральної влади є.
KV: Які інфраструктурні проекти будуть реалізовані у 2017 році? Які будуть початі, які завершені?
Василь Гриша: В 2017 році маємо завершити газифікацію сіл Оріховець, Каленна, Мовчанівка. Будівництво їх було розпочато у 2012 році за кошти НАК “Нафтогаз України”. Але вибори до Верховної Ради завершились і підвідні газогони залишились незавершеними. А люди в цих селах вже проклали вуличні газогони, почали газифікацію власних будинків. Для цього з районного і сільських бюджетів цих сіл ми виділили 1,02 млн гривень.
Також плануємо завершити недобудований газогін до с. Рогізна, який розпочато в 2008 році. Там люди також провели вуличні газогони, підвели мережі до власних будинків. Зараз поновлюємо проектно-кошторисну документацію.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
12 об’єктів інфраструктури ми подали до області - вони виділять нам 23,3 млн гривень. З районного, міського та сільських бюджетів на співфінансування буде виділено 4,7 млн гривень. Це - реконструкція даху Сквирського НВК “Залальноосвітня школа І-ІІІ ступенів №4-дитячий садок”, капітальний ремонт Сквирського дошкільного навчального закладу (ясел-садка) комбінованого типу №6 “Ромашка”, капітальний ремонт будинків культури в с. Селезенівка і Пустоварівка, капітальний ремонт доріг по вул. І.Франка в с. Руда, по вул. Залізнична в м. Сквира, по вул. Шевченка в с. Чубинці, по вул. Лісова в с. Малі Єрчики, реконструкція існуючих водопровідних мереж в с. Миньківці, реконструкція існуючого водогону в с. Руда, будівництво чотирьох свердловин в с. Шамраївка, реконструкція вуличного освітлення в с. Терешки.
В 2017 році завершуємо підключення до електромережі системи водопостачання масиву “Ярки” в м. Сквира, капітальний ремонт якого зроблено за рахунок співфінансування державного та міського бюджетів.
За рахунок районного бюджету завершуємо ремонт І поверху адмінприміщення Сквирської центральної районної лікарні, яке до цього часу не використовувалось. Також планується ремонт в НВО “Сквирський ліцей” та Сквирській ЗОШ І-ІІІ ст. №3 та ремонт приміщення Сквирського районного Будинку культури. Приміщення Сквирської ЗОШ І-ІІІ ст. №5 буде облаштовано під дитячий садок. В приміщенні районної ради вже замінені вікна.
KV: Чи працює в районі “Прозорро”?
Василь Гриша: В системі електронних закупівель “Прозоро” зареєстровано 92 розпорядників та отримувачів бюджетних коштів Сквирського району. Станом на 1 червня 2017 року в системі оголошено 301 закупівлю на загальну суму 49,5 млн гривень, завершено 271 закупівлю, 7 закупівель відмінено (не відбулися), в активній стадії перебуває 23 закупівлі. Результатом використання системи за звітний період є економія бюджетних коштів, що складає 866 тис. гривень.
Система працює справно, проблем із її використанням не виникало.
KV: Розкажіть про розвиток району і проблеми, які виникають на цьому шляху?
Василь Гриша: Сквирський район – це аграрний район з розвиненою промисловістю. У нас є 18 підприємств, які виробили в 2016 році продукції на суму 1,3 млрд гривень, що становить 123,1% до рівня 2015 року.
Тривалий час через неврегульованість на державному рівні не працює ДП “Тхорівський спиртзавод”, який був бюджетоутворюючим для с. Тхорівка. Не працюють також два цегельні заводи в Сквирі через невирішені питання з отримання дозволів на видобуток суглинків. Починає діяльність Сквирська філія ДП “Укрветсанзавод”, яка не працювала тривалий час через припинення газопостачання.
Також є проблема із відсутністю іноземних інвестицій. Все це суттєво додало б в розвитку району. Є в нас і земельні ділянки, де можна б розмістити промислові підприємства.
У 2008 році, до нас хотів зайти іспанський інвестор – компанія “УРСА”, яка займається теплоізоляційними матеріалами. Інвестиція – 120 млн долларів. Крім того за свої кошти інвестор мав замінити весь міський водогін. Я майже рік з ними співпрацював, але обласна рада, в особі комісій з питань земельних відносин не давала дозвіл на земельну ділянку тривалий час. Тому інвестор пішов.
KV: Які земельні скандали у Сквирському районі? Назвіть “гарячі точки”?
Василь Гриша: Земельні скандали на Сквирщині, як і загалом по Україні, з'явились після внесення змін до Земельного Кодексу України, яким право розпоряджатись землею надали Держгеокадастру. З того часу землі запасу та резерву часто віддають комусь невідомому, а не жителям району.
Так було в 2013 році, коли землю біля 800 га віддали громадянам, про яких нам було нічого не відомо. Я ініціював звернення від сільських голів, а потім від районної ради до Генеральної прокуратури України про розслідування цієї схеми.
Врешті прокуратура звернулась з позовом до суду, справа слухалась тривалий час. Під тиском громадськості ГУ Держгеокадастру скасувало свої накази про укладання договорів з громадянами Опалко та Конюшенко.
Крім того, нещодавно в с. Малі Лисовці воїнам АТО надали громадське пасовище. В цій ситуації нам також вдалось досягти взаєморозуміння.
Наша районна рада вже кілька разів зверталась до Верховної Ради України з проханням повернути право розпоряджатись землями за межами населених пунктів сільським та міським радам. 13 червня цього року нам прийшла відповідь від Комітету з питань аграрної політики і земельних відносин Верховної Ради України про те, що 31 березня 2016 року народними депутатами Кулінічем О.І., Лунченком В.В., Федоруком М.Т. поданий відповідний законопроект.
KV: Чи є проблеми зі створенням госпітального округу?
Василь Гриша: Коли у лютому місцеві дізнались про цю реформу, відразу на мене посипались питання - чому я вирішив закрити ЦРЛ? Та як пояснити людям, що навіть нам, головам районних рад, ніхто не відповів на питання про долю районних лікарень і я особисто нічого закривати не буду?
Тут, як і в питанні децентралізації, ніхто не створив чітких правил, а людей лякає невідоме.
KV: Наскільки в районі подорожчав проїзд і що планує робити районна рада в цьому питанні?
Василь Гриша: “Маршрутних” бунтів на Сквирщині не було. Найдорожча ціна квитка до с. Мовчанівка – 22 гривні, до Києва - 60 гривень. Проект районної Програми щодо пільгового перевезення розробляється.
Довгий час в районі були проблеми з довозом пасажирів з райцентру до с. Пищики через с. Великополовецьке, до с. Руда через с. Безпечну, до с. Кам’яна Гребля через с. Золотуха, до с. Миньківці через с. Малі Лисовці. Райдержадміністрація довго не вирішувала це питання.
7 квітня цього року я оперативно зібрав комісію з питань соціально-економічного розвитку, бюджету та фінансів, яка розглянула це питання по суті, в якому рекомендувала райдержадміністрації забезпечити перевезення пасажирів за цими маршрутами з 10 квітня 2017 року.
В разі невиконання вимог комісія мала ініціювати скликання позачергової сесії районної ради для розгляду цього питання. Але з 10 квітня перевезення пасажирів за цими маршрутами поновили. Це яскравий приклад того, як районна рада може впливати на процеси в районі.
KV: На Вашу думку, районна адміністрація - важливий орган місцевої влади?
Василь Гриша: Районні адміністрації на районному рівні, я вважаю, вже себе віджили. Давно потрібно було підняти питання про те, щоб їхні повноваження перейшли до виконкомів. Люди частіше йдуть до райради і вимагають вирішення тих чи інших питань. Тому радам, крім відповідальності, треба дати засоби, якими можна вирішувати запити людей.
Я думаю, що це приведе до збалансованості в соціально-економічному та культурному розвитку території. Тоді і відповідальність буде більш персоніфікована і добір кадрів - якісніший. У нас за 7 останніх років уже 4 голови райдержадміністрації змінилось.
KV: Чи є конфлікт між РДА і радою?
Василь Гриша: Ми працюємо разом. У стосунках з райдержадміністрацією інколи робочі конфлікти виникають. В першу чергу, це стосується якості підготовки питань, зокрема, програм для розгляду на сесіях районної ради. Ми їх повертаємо на доопрацювання. Даємо об’єктивну оцінку стану речей. Це не подобається.
Я вже називав серед проблем пасажирські перевезення. Також мають місце суперечності в пріоритетах фінансування тих чи інших галузей. Зокрема, на підвищення тарифних розрядів педагогічним працівникам відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 974 від 14.12.2016 року з 1 березня 2017 року райдержадміністрація не бажала виділяти коштів, а лише на капітальні видатки. На засіданнях комісій я переконав депутатів, що це буде несправедливо, коли вчителі будуть отримувати підвищені тарифні розряди, а решта педагогічних працівників ні. Комісії, а потім сесія проголосували за це.
Звичайно, у райдержадміністрації були незадоволені цим. Але в цілому в наших стосунках перемагає здоровий глузд. І це головне.
KV: Чи є стабільність в роботі районної ради?
Василь Гриша: З самого початку, коли мене обрали, я всім сказав - у нас є одна партія - Сквирська. Більшість депутатів в районній раді люди досвідчені, мудрі. Ми працюємо в інтересах жителів району. І не має значення, від якої партії депутат.
Звісно, є декілька депутатів, які намагаються виносити політичні аспекти. Але більшість цього не сприймає.
9 червня засідала комісія з питань регламенту, законності і правопорядку, яка дала оцінку стану відвідування депутатами сесій, засідань постійних депутатських комісій. Ми підготували інформацію для комісії, яка об’єктивно висвітила цю проблему. Оприлюднили це на сайті райради та у газеті “Вісник Сквирщини”. Люди мають бачити кого обрали.
KV: Чи є у районі проблеми, про які не чують на обласному рівні? Чи є співпраця з облдержадміністрацією?
Василь Гриша: Співпраця є. Особливо з Департаментом капітального будівництва і ЖКГ. Як я вже казав, на співфінансуванні у нас 12 об’єктів інфраструктури в цьому році, це значний показник. Ми працюємо конструктивно.
Звісно, є проблеми, які не чують на обласному рівні. Але це - земельні питання, які вирішити може тільки Держгеокадастр.
Читайте: Досье: Гриша Василий Васильевич
KV: З якою метою Ви прийшли до влади? Як бачите свою подальшу кар’єру?
Василь Гриша: Я маю достатній досвід роботи у владних структурах районного рівня: 7 років працював начальником Сквирського, згодом Білоцерківського РВ ГУ МВС України в Київській області, 3,5 роки - першим заступником голови Сквирської райдержадміністрації. Також я - депутат Сквирської районної ради 7 скликань.
Я прийшов, щоб у “машині” органів місцевого самоврядування відрегулювати всі зламані механізми і поставити їх на користь жителям району, навести елементарний порядок.
Коли у листопаді 2015 року я став головою ради, то дізнався, що на жодне приміщення, в тому числі районної ради, немає свідоцтва про власність, музей 10 років не працює, бо знаходиться в аварійному приміщенні, кінотеатр в м. Сквира не працює з 1990 року, немає пристойного приміщення РАЦС, залу урочистих подій, конкурс “Найкращий населений пункт з благоустрою та охорони громадського порядку”, який я запровадив у 2007 році, не проводився.
Зараз уже 10 свідоцтв в роботі. Музей через 4 місяці моєї роботи одержав інше відремонтоване приміщення. Через 2 місяці відновили конкурс “Найкращий населений пункт з благоустрою та охорони громадського порядку”. В кінці 2016 року вже підвели підсумки і визначили кращих.
Я відновив також футбольну першість району. При мені вперше вшанували підприємців району. Виготовили проектно-кошторисну документацію для ремонту кінотеатру, в якому крім кінотеатру, має функціонувати зал урочистих подій, РАЦС, ЦНАП.
Підняв на порядок денний питання по газогонах, про які говорив раніше. Впритул ми зайнялись питаннями енергозбереження шкіл, медичних закладів, забезпечення населення питною водою. Допоміг інвесторам в спорудженні п’ятиповерхового житлового будинку в м. Сквира.
Моя мрія - повернути в район проект ЄС/ПРООН “Місцевий розвиток, орієнтований на громаду”, з яким ми працювали в 2010-х роках, який був цікавим не лише в тому, що вирішував конкретні проблеми жителів, а й тим, що сприяв розвитку самоорганізації громад. Після того, як президентом став Віктор Янукович, я пішов з органів влади у сільське господарство. Слідом за мною “пішов” з району і проект.
Та головна моя мета - продовжувати працювати на користь людям.
Читайте:
Наталія Баласинович: Не виключаю, що робота в районі буде стартом для майбутньої політичної кар'єри
Олександр Гулак: Не буду займатись політикою до 65 років
Владислав Байчас: В Бориспільському районі відбувається не децентралізація, а централізація
Сергій Гришко: У Броварському районі занепадає ринок землі
Віктор Грицай: “Треба лише 47 мільйонів, аби ніяких заморських біженців в Яготинському районі точно не було”
Володимир Замирайло: “Громади у Богуславському районі спроектовані “методом склянки”
Наталiя Жубер: “В Тетіївському районі немає жодного водного об'єкту, у користувача якого були б усі необхідні документи”
Володимир Гуменюк: “Система Prozorro дисциплінує, але людей все рівно цікавить, як її обійти”
Петро Качкалда: “Вже давно стоять Боїнги, напаковані грошима під зняття мораторію на продаж землі”
Олександр Івченко: “Цього року, думаю, створення Згурівської ОТР очікувати не варто”
Володимир Кузьменко: “Обласній владі варто звертати більше уваги на віддалені райони Київщини”
Іван Семцов: “Якщо дозволити продаж землі, то іноземці полізуть нам на голову зі своїми низькими відсотками на кредити”
Віталій Гринчук: “Держава створює ОТГ по циркулю, не враховуючи історичні та економічні показники сіл”
Георгій Єрко: “Вважаю, що процес децентралізації затягнувся”
Валентина Усик: “Миронівський район в області не чують, не бачать і як можуть ігнорують”
Віктор Малаш: “З питань проведення реформ обласна влада з нами не співпрацює”
Людмила Урожай: “Не бачу жодних рухів у бік децентралізації на Таращанщині”
Олександр Конопчук: “Підвищення “мінімалки” - це значний удар по районному бюджету”
Ростислав Кириченко: “Коли температура піднімається до 30 градусів, на Київському водосховищі – ціла катастрофа”
Фото: Ігор Дармостук, КиевVласть
КиевVласть
"Київ – місто на Дніпрі". Цей вислів знає чи не кожен, проте більшість киян та гостей столиці навіть і не здогадується про існування інших річок, що були сховані під землею або взагалі зникли. Під містом повноцінно існують 13 річок та близько 60 водоймищ. Більшість з цих річок несуть небезпеку для киян внаслідок бездумних антропогенних впливів на природні процеси та стрімкого розвитку промисловості.
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Навесні в арт-вестибюлі станції метро "Золоті Ворота" демонструвалася виставка "Київ історичний", де було представлено копії карт 20 сторіччя з підводними водоймами столиці. Якби у нас була можливість перенестись в 19 ст. та пройтись вулицями Києва, то більшість вулиць своїм зовнішнім виглядом мало нагадували такі звичні сьогоднішні. Всі пасажири станції метро "Золоті Ворота" могли ознайомитися з історичними фактами про топоніміку міста, його забуті місцини.
За словами ініціаторів проекту, мета виставки – нагадати мешканцям Києва про багатовікову історію столичних річок, витоки яких народилися задовго до створення Київської Русі. Також організатори хотіли привернути увагу до проблеми екології водойм столиці.
Ще на початку 20 ст. Київ був буквально розрізаний великою кількістю малих річок та струмків, що відігравали свою роль у житті міста. Зараз важко навіть уявити, що на місці сьогочасного Хрещатика була річка. Київ не раз потерпав через річку Хрещатик, особливо під час злив. Із сусідніх пагорбів струмок наповнювався водою, виходив з берегів, підтоплюючи будинки. Щоб вирішити цю проблему, річку вирішили "закувати" у колектор. Русло Хрещатика вирівняли і сховали у величезну цегельну трубу, засипавши зверху землею.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
КП "Київський метрополітен" оголосив початок історичного квесту.
- Ви зможете мандрувати минулим завдяки сучасному метро! Вийти на якійсь станції, яка зветься ім'ям річки, опинитися століття тому та побачити, що річка нікуди не зникла, тече собі по поверхні ріднесенька, - зазначали організатори виставки, - Можна знайти будь-яку київську річку на карті, сфотографувати її, Продумайте шлях до річки через метро та зробіть селфі на станції. Напишіть розповідь про свою пригоду. Викладіть фото у мережі з тегом #живирічко.
Дослідницька група юних журналістів "ЮН-ПРЕСУ" вирішила взяти участь в акції і звернути увагу жителів столиці на проблему забруднення малих річок. Свою подорож ми розпочали зі станції метро "Дніпро", де побачили велич Борисфена, на якому тримається Київ. Там ми зробили декілька фото і відразу вирушили на наступну станцію.
Ми дізналися про якесь невідоме озерце в районі станції "Олімпійська". На перший погляд воно видалося стічною ямою відходів від сусіднього "МегаМаркета". Внаслідок грунтових вод, що вийшли на поверхю утворилося озеро, яке в народі називають "Котлованом", через його схожість з великою виритою ямою. Ця територія з озерцем вже давно знаходиться за парканом, навколо розкидане скло та сміття. Але паркан не високий , тому будь-хто має можливість потрапити туди та випадково покалічитися.
Наступним етапом нашої подорожі була річка Либідь. З "Олімпійської" ми пішки вирушили спочатку до Володимирського ринку, далі звернули праворуч і попрямували вулицею Казимира Малевича, де відкривався вид на Либідь, яка витікає з колектора. Так, внаслідок того, що одну з досить відомих річок Либідь "закували" в колектор, кожний рік її води підтоплюють центр міста. Прогнози на майбутнє взагалі невтішні – бетонні стіни колектора рано чи пізно зруйнуються і річка затопить місто. Нижче " Оушен плази" також відкривається вид на річку та на залізничні колії, вздовж яких вона тече.
За часів Київської Русі ця річка була південним рубежем Києва. У XVI—XVII століттях тут було споруджено греблі з млинами, більшість яких належала київським монастирям. довжина річки становить 16 кілометрів. Що цікаво, ця річка не замерзає. Це пов’язано з переважаючим надходженням води з-під землі. Значну роль відіграють і скиди теплої води. Либідь має кілька витоків, розташованих у Солом’янському районі Києва. Усі вони тепер під землею — вода тече колекторами. Один бере початок біля вулиці Радищева, другий — від вулиці Каблукова, неподалік від залізничної станції “Борщагівка”. У Відрадненському парку в річку впадає струмок Відрадний. Поблизу спорткомплексу Національного технічного університету “КПІ” впадає колектор, який починається на хуторі Грушки. Тепер у ньому схований Волочаєвський струмок. На поверхню Либідь вперше виходить після перетину Залізничної вулиці, далі переважно тече у бетонному руслі. За кілька метрів після виходу з колектора у Либідь впадає притока Вершинка. Близькість річки до залізниці невипадкова — її свідомо проклали вздовж Либеді, оминаючи київські пагорби. Біля Палацу урочистих подій у Либідь впадає струмок Піщаний, що іде з перехрестя вулиць Олександра Довженка і Дегтярівської, а далі, зачіпаючи край Пушкінського парку, протікає під територію зоопарку. Поблизу Повітрофлотського проспекту Либідь ховається під землю. Неподалік у Либідь впадає притока Скоморох (тепер ця річка тече у колекторі). На поверхню Либідь знову виходить біля залізничного вокзалу. Під мостом річка приймає струмок Ботанічний, а за 100 метрів нижче - досить велику притоку Мокрий струмок. Перед мостом, на якому закінчується вулиця Федорова, у річку впадає найбільша ліва притока — Клов. У цьому колекторі (його назва — Прозорівський) сходяться ще два: Кловський Ще за кількасот метрів у річку впадає притока Ямка, що починається на південному схилі Черепанової гори і тече у колекторі. Перед бульваром Дружби народів Либідь приймає свою найбільшу притоку Совку, а трохи далі - Оріхуватку. На цьому струмку у Голосіївському парку влаштовано Оріхуватські ставки. Після них річка зникає у колекторі. Поблизу вулиці Кіквідзе у Либідь впадає її остання ліва притока — Буслівка (Бусівка). Перед перетином Наддніпрянського шосе розташована єдина ділянка Либеді з природним руслом довжиною 350 метрів. Місце впадіння Либеді у Дніпро розташоване трохи нижче ТЕЦ-5— за високовольтною лінією електропередач. Дощові і талі води, що стікають вулицями, забруднені нафтопродуктами, важкими металами, органічними речовинами.
У парку "Нивки" ми побачили річку Сирець та озера, які вона утворює. За кількасот метрів південніше проспекту Перемоги, між станціями „Нивки” і „Святошин”, бере початок Сирець. Існує й більш віддалений від гирла витік, розташований приблизно за кілометр на північ від зупиночної платформи „Борщагівка”. І хоч Сирець порівняно невеликий, близько 12 км, він кілька разів істотно змінює свій вигляд: то тече в природних берегах, то під землею. Поблизу залізничної платформи „Рубежівська” обидва рукави Сирця зливаються в один. Тут в Сирецький струмок впадає Курячий Брід - справжнісіньке болото в тому місці, де дві київські річки зливаються в одну. Притокою Курячого Броду є ручай Западинка (Западинський), який тече через місцевість з подібною назвою. Далі річка на значній довжині тече вздовж залізниці. У середній течії р. Сирець тече у досить глибокій долині, що частково вкрита деревною рослинністю. Тут щосили б'ють джерела, які тутешні жителі зуміли дуже красиво облагородити. Таким чином, річка тече протягом двох-трьох кілометрів, потім виходить на поверхню. Тут через Сирець прокладено місток з металевими шпаківнями. Сирість” місцевості стала підставою версії щодо походження назви річки. Після перетину вул. Богатирською Сирець має штучне русло і впадає в одне з озер озерної системи Опечень, яке розташоване найближче до станції метро “Оболонь” Сучасні ставки - це занедбані, нечищений, квітучі та вонючі острівці води, на берегах яких можна навіть іноді побачити любителів рибної ловлі. Озера Опечень сполучаються колектором із трохи нижче Московського моста. На старих картах показано існування на Сирці низки млинів.
Активісти й екологи б'ють тривогу, проводять різні акції з порятунку річок. Ми теж хочемо долучитися. Аби річки радували око, треба докласти багато зусиль. Наразі необхідна міська програма впорядкування та оздоровлення малих річок Києва.
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Фото: Национальный фотоархив городов Украины Retro.ua
КиевVласть
Багатьом Українцям набрид вбитий, скрипучий та небезпечний громадський транспорт. Майже ніхто і ніколи не несе відповідальності ні за які порушення. Адже “схеми” шикувалися роками і нікому не вигідно їх руйнувати. Існують “квоти” на розподіл маршрутів серед перевізників. Цей процес є не прозорим, відбувається при контролі представників влади “на місцях” і містить в собі корупційні ризики. Гарні автобуси приймають участь в багатьох конкурсах одночасно, реального страхування пасажирів та передрейсового наркологічного контролю водіїв нема.
Обсяг Українського ринку пасажирських перевезень автомобільним транспортом близько 15 тис. маршрутів та понад 50 млрд грн./рік. Майже весь ринок в тіньовій частині економіки. І поліцією зареєстровано за 2016 рік більше 5 тис. ДТП за участю автобусів в яких загинуло 142 пасажира, а травмувалися ще 2058 споживача транспортних послуг. Половина ціх ДТП з вини водіїв автобусів.
Читайте: Губернатор должен хотеть навести порядок на рынке пассажирских перевозок Киевщины
Розподіл маршрутів серед перевізників має відбуватись без втручання чиновників. Для цього слід автоматизувати всі етапи конкурсу на розподіл маршрутів в режимі онлайн, що виводить процес визначення переможців в публічну площину і значно знижує корупційні ризики. На місцях, процес має виглядати приблизно так: замовник оголошує конкурс на маршрут із бази даних маршрутів і перевізників, і комп’ютер сам визначив, якому перевізнику і на який маршрут їхати. А організатор чи замовник перевезень має автоматизувати контроль транспортних засобів на маршрутах без їх зупинки із застосуванням сучасних технології (GPS). Технологія GPS дозволить вирішити питання і автоматизації диспетчерського контролю, і створення маршрутної мережі, і виявлення порушників як серед автоперевізників, так і серед працівників автостанцій, які приховують, наприклад, факти зриву графіку руху та підвищити рівень безпеки перевезень тощо.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Пропоную реформувати транспортну галузь та спробувати розірвати кругову поруку в громадському транспорті, автоматизував процес розподілу маршрутів, щоб все було чітко, відкрито та прозоро.
Мета проекту: трансформація великих обсягів відкритих даних в ресурс для мінімізації впливу людського фактору на організацію процесу пасажирських автомобільних перевезень на основі застосування сучасних IT-технологій.
Це антикорупційний проект прямої дії, покликаний сприяти прозорому розподілу маршрутів серед перевізників, захисту прав пасажирів і свідомих перевізників в рамках чинного законодавства. Адже, кожен автобус буде прив'язаний до конкретного маршруту, а по всім перевізникам буде вестися історія штрафів і порушень. Реєстр буде доступний органам державної і муніципальної влади, профільних проектних і дослідницьким організаціям, комерційним структурам, громадським і міжнародним організаціям.
Читайте: Маршрутки убиты, но это еще не "Зрада!"
Я вважаю, що посадовцям транспортної галузі спочатку слід сфокусувати зусилля на запуску реєстру пасажирських маршрутів України. Раніше було опрацьовано проект створення реєстру пасажирських маршрутів України. Основна мета - отримання впливу на ринок пасажирських перевезень автомобільним транспортом, в тому числі:
• Впорядкування маршрутної мережі на трьох рівнях;
• Створення можливостей для аналізу та розвитку мережі;
• Прогнозування розвитку ринку пасажирських перевезень.
Очікувана функціональність реєстру:
Автоматизація роботи робочих органів конкурсних комітетів на місцях.
Облік маршрутів (маршрутна мережа).
Контроль за термінами дії дозвільних документів (дозволу, угоди, сертифікати, ліцензія).
Самоконтроль перевізників (штрафи, участь в конкурсах).
Доступ до публічної інформації для пасажирів.
Кроки необхідні для реалізації проекту:
Наповнення бази даних, джерела наповнення бази даних:
Реєстр міжнародних маршрутів (База даних ДП “Автоінформ”/Протоколи Комісії МІУ);
Реєстр міжобласних маршрутів (База даних ДСБТ);
Реєстр приміських та міських маршрутів (База даних організаторів перевезень);
Зміни до Наказів Міністерства інфраструктури України №305 та №75;
Укладання угод з перевізниками;
Інформаційна кампанія серед користувачів послуг пасажирського транспорту.
Можливі комерційні сервіси для “оператора” реєстру:
Підготовка документів перевізника до конкурсів та комісій;
Реалізація проїзних документів.
Фактори ускладнень:
Відсутність державної політики щодо створення загальної інфо-системи автомобільного транспорту;
Відсутність порядку обміну інформації між міністерством та організаторами перевезень в регіонах.
Саме комплексна реалізація зазначених складових - значно підвищує ймовірність успіху проекту.
Станіслав Гвоздіков, голова ГО "Розвиток інфраструктури"
КиевVласть
НАК “Нафтогаз” задумав чергову революцію на вітчизняному ринку блакитного палива. Нова фішка Коболєва і його молодої команди - знищення облгаззбутів як класу зайвих посередників і перехід на прямі продажі газу населенню. Хто виграє і хто програє, до чого слід готуватися споживачам, а також про підводні течії новації, КиевVласть поговорила із заступником голови правління ПАТ “Київгаз” Юрієм Лебедєвим.
KV: Пане Юрію, НАК каже, що торговельна націнка постачальників - рудимент, якого слід позбутися. Має рацію?
- Юрій Лебедєв (Ю.Л.): НАК "Нафтогаз" запевняє, що торговельна надбавка постачальників, утворених операторами газорозподільних систем, не потрібна. Але це не так. До речі, наскільки мені відомо, повністю від існування націнки НАК “Нафтогаз" не пропонує відмовитись. Зараз її існування використовують для маніпулятивної критики облгаззбутів. Впевнений, що через досить короткий проміжок часу після того, як їх приберуть з ринку послуг, керівники НАК почнуть переконувати Уряд в необхідності тої ж чи навіть більшої націнки для НАК. При переході на прямі поставки газу від НАК “Нафтогаз” ціна для населення навпаки може значно зрости. Про суттєві негативні технологічні наслідки зазначу згодом. Думаю, що торгівля НАК з населенням напряму призведе до того, що обурені споживачі радикально виступатимуть з пропозицією прибрати зайву ланку – монополіста НАК “Нафтогаз”. Ми вбачаємо подвійну небезпеку соціального вибуху.
KV: Аж подвійну?
- Ю.Л.: Так, саме подвійну. Перша небезпека пов’язана з тим, що НАК "Нафтогаз" буде вимушено постійно вдаватись до обмеження/припинення газопостачання побутовим споживачам, або продавати борги громадян колекторним компаніям.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Сам не впорається?
- Ю.Л.: Навряд, адже у НАК "Нафтогаз” виникне така об’єктивна необхідність через фактичний стан сфери газопостачання побутовим споживачам. Мова йде про значний показник несплат, а звідси - судові витрати, брак співробітників і ще ціла купа нюансів.
KV: Невже такий монстр як НАК не вирішить всі ці питання без залучення колекторів?
- Ю.Л.:. Ну давайте змоделюємо. Той самий показник несплат, для прикладу, в Києві сягає 15-30% від загального обсягу виставлених рахунків. Дві третини з боргів - це несплати мешканців багатоквартирних будинків, кожен з яких за один місяць заборговує в середньому 60 -100 грн. В цій сумі вже зараз закладено приблизно 85% вартості послуг НАК "Нафтогаз".
Зараз сотні тисяч споживачів - боржників про НАК “Нафтогаз” не замислюються, бо їх борги закумульовані на облгаззбутах. Це дрібні борги в середньому менше ніж по 500 грн. Натомість обгаззбути можуть бути винні НАК "Нафтогазу" сотні мільйонів. НАК “Нафтогаз” легко стягнути з облгаззбуту цей закумульований, фактично, “побутовий” борг . Це один судовий процес, який завершується арештом рахунків облгаззбуту, або розстрочкою виконання зобов`язань. В господарських судах це відносно швидко. При цьому на суму боргу нараховуються штрафні санкції, які можуть скласти і чверть і третину від суми боргу.
Припустимо, НАК піде шляхом судових тяганин з кожним окремим побутовим боржником. Але згадаємо про те, що судовий збір за подання заяви про видачу судового наказу на стягнення оплати за комунальні послуги сягає 800 грн. А є багато споживачів, які за рік можуть заборгувати стільки або й менше. Фактично, щоб зібрати хоча б 100 млн. грн. боргу з побутових споживачів за допомогою судів доведеться спочатку витратити третину цією суми на судовий збір. По даним НКРЕКП в Україні приблизно 12,2 млн. “побутових” абонентів. Якщо кожен шостий з них боржник, то необхідно 1,6 мільярда гривень на сплату судового збору для того, щоб подати позов до суду одразу до всіх боржників.
До цього часу НАК “Нафтогаз” з таким не зустрічався. А хтось має всі ці заяви написати, після закінчення судового розгляду з наказами звернутись до державних чи приватних виконавців (теж передоплата), потім дочекатись, щоб ті таки знайшли в боржника його копійки. Це зовсім не схоже на сучасну судову практику НАК “Нафтогазу” ні по затратам часу, ні по фінансовим витратам. Таким чином, знаючи кількість боржників лише в Києві, можна легко дійти висновку, що судова робота з “побутовим” боргом в перші рік-два є нерентабельною.
Ефективною може бути досудова робота з боржником. Але для того, щоб самостійно продзвонити чи обійти побутових споживачів, пропрацювати всіх боржників, треба найняти чималий штат співробітників. Зараз такого штату НАК не має та при відмові від торговельної надбавки постачальника і не матиме, бо не буде за що найняти працівників.
Якщо ж НАК “Нафтогаз” піде шляхом відключень боржників, то це буде короткий, чесний, нормативно виправданий шлях до загальної ненависті. Я не перебільшую. Наведу приклад: в середині цієї зими, коли температура була значно нижче нуля, НАК “Нафтогаз” повідомив про те, що йому заборгували декілька ОСББ, які за допомогою газу генерують тепло в своїх котельних та обігрівають багатоквартирні будинки. Через заборгованість НАК відмовився продавати цим ОСББ пальне. Іншого постачальника вони не знайшли, бо грошей в них не було. Їх не відключили від постачання газу тільки завдяки позиції керівництва ПАТ “Київгаз” та столиці. З точки зору НАК “Нафтогаз” бідний боржник - непотрібний боржник, в усякому випадку, досвід роботи з НАК систематично це підтверджує.
Таким чином, єдиним відносно дешевим методом роботи з боржником є доручення виконання дій із ним третім особам. Але якщо ви вважаєте, що робота із третіми особами по вибиванню боргів і покаранню боржників не стане державному НАКові в копієчку, то помиляєтесь.
Наприклад, для того, щоб доручити оператору ГРМ припинити газопостачання споживачу, щонайменше, необхідно витратити відсоток від суми боргу на листування із тим самим оператором, а потім ще й оплатити роботу його працівників. А про те, що робота по збиранню боргів також не безкоштовна і колектор закладе собі відсоток, думаю, і так зрозуміло. Таким чином, всі ці новації дуже небезпечні і можуть призвести навіть до соціального вибуху.
KV: Ви зараз не перебільшуєте?
- Ю.Л.: Звичайно, як громадянину, мені абсолютно не хочеться, аби в державі відбувалися соціальні катаклізми. Але, погодьтеся, що реакцію десятків і сотень тисяч побутових споживачів, яким припинили газопостачання в зимовий період або почали надзвонювати колекторні компанії, передбачити неможливо. Хоча, реакцію киян, у цьому випадку, можна легко спрогнозувати.
KV: А яка ж тоді друга небезпека, якщо можливість соціального вибуху - це лише перша?
- Ю.Л.: Друга небезпека полягає ще в одній новації, яку до цього часу, як інструмент повернення “побутових” боргів, ще ніхто на газовому ринку України не застосовував.
Про що мова? В багатоповерхових будинках неможливо припинити газопостачання до окремої квартири без потрапляння в цю квартиру. Як постачальник НАК "Нафтогаз" буде повідомляти своїх боржників про те, що вони мають добровільно припинити споживати газ, вимагати від оператора ГРМ проконтролювати та, за необхідності, припинити споживання у примусовому порядку.
Чи відбулося фактичне припинення споживання газу, чи потрапили представники оператора ГРМ в квартиру - НАК "Нафтогаз" не важливо. І вже в наступному місяці НАК "Нафтогаз" таких споживачів не вважатиме своїми споживачами.
KV: А споживачі плювати хотіли що там собі вважає НАК і далі продовжують користуватися газом?
- Ю.Л. Якщо ж вони продовжуватимуть відбір газу, то це буде несанкціоноване споживання, фактично – крадіжка.
KV: І тоді НАК звертатиметься до правоохоронних органів, щоб покарати злодіїв?
- Ю.Л.: В тому то й річ, що ні. За логікою національної компанії це буде крадіжка не в НАК "Нафтогаз", оскільки свого газу він, як постачальник, цьому “злодію” не відпускав. Таким чином, споживач забере газ в оператора ГРМ, створивши економічні проблеми йому.
Справа в тому, що весь газ, що фактично потрапив в міські чи обласні газові мережі з магістральних трубопроводів, але не був розпроданий в місцевих мережах, вважається несанкціоновано відібраним. НАК “Нафтогаз” та Укртрансгаз нагадають, що оператор ГРМ має стягнути з населення оплату обсягу такого газу по ціні, аналогічній ціні промислового газу з коефіцієнтом 2. Крапка.
Для того, щоб виправдати вимоги такої “справедливої” оплати нормативно передбачена процедура комерційного балансування. Згідно цієї процедури, в якості продавця газу виступає НАК "Нафтогаз", покупця газу – Укртрансгаз, який належить НАК, а він в свою чергу надає послугу балансування з додаванням 20% від вартості газу операторам ГРМ. Пам`ятаєте, я раніше згадував випадок, який стався цієї зими з теплогенеруючими підприємствами, які з точки зору НАК “Нафтогаз” потрібно було вимкнути в самі морози? Нещодавно ПАТ “Укртрансгаз” виставило ПАТ “Київгаз” рахунок на оплату послуг комерційного балансування того обсягу газу, які спожили ці котельні. Тобто, оператор ГРМ не відключив НАК-івського боржника в морози і має за це заплатити, а потім виставити рахунок такому боржнику. Прогнозую, що так само НАК в парі з Трансгазом вчинятиме у випадках несанкціонованого відбору населенням природного газу.
Таким чином, замість того, щоб продавати газ по низькій ціні населенню, НАК "Нафтогаз" продасть по високій "промисловій" ціні газ юридичним особам, що мають нерухомість та банківські рахунки, які можна арештувати. Це вже зовсім не дрібна оборутка. Якщо кожен шостий з 12,2 млн. побутових абонентів - боржник, то скільки це може бути газу? На одного договірного абонента припадає в середньому двоє фактичних споживачів в квартирі (в Києві - троє). Візьмемо урядову норму споживання газу на одну людину в квартирі без лічильника, обладнаній тільки плитою. Це 4.4 м куб. газу на місяць, ця цифра, як то кажуть, не репрезентативна, на мій погляд - занижена, але зараз для пояснень використаємо її. Якщо кожен шостий з абонентів - боржник, та кожен абонент - це двоє реальних людей, то при застосуванні в розрахунку урядової норми споживання отримуємо 17,9 млн. куб. м газу в місяць.
Якщо продати цей обсяг населенню за нинішніми цінами це буде 123 млн. грн. А тепер дивіться, що буде, якщо прогнати цей обсяг через процедуру комерційного балансування: застосовувати для розрахунку потрібно базову ціну газу, яку визначають Трансгаз та, фактично, НАК “Нафтогаз” для закупівлі газу, який піде на покриття небалансу. Історичний максимум цієї ціни, за даними Укртансгазу - 9506,40 грн. за 1000 куб. м в березні цього року. До цієї ціни застосуйте коефіцієнт 1,2. Виходить 204 млн. грн.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Відчуйте різницю: ось так на одній гривні можна легально “підзаробити” 66 копійок. Така газово-юридична магія: абсолютно правомірно газ, спожитий побутовим споживачем, перетворюється на газ з промисловою ціною, яку оператор ГРМ має сплатити Укртрансгазу. Необхідно розуміти, що на загальному фоні і 123 млн. грн. і 204 млн. грн. для НАК “Нафтогаз” не дуже багато. За один зимовий місяць така компанія як Київенерго може споживати сотні мільйонів кубів газу.
Найпростіше завжди йти найкоротшим шляхом. Але чи буде цей шлях вигідний для побутових споживачів? Тим більше, нагадую - якщо йти довгим шляхом, то, для того щоб зібрати борги з населення за допомогою колекторів та суду, необхідні величезні витрати.
KV: А споживачам, виходить, можна взагалі не платити?
- Ю.Л.: З першого погляду, здається, що при застосуванні вище описаної схеми НАКом, можна взагалі не платити за газ побутовим споживачам, які проживають в багатоповерхових будинках, та можуть не відкривати двері співробітникам оператора ГРМ.
Але така позиція, врешті-решт, ставитиме під удар таких боржників. Справа в тому, що оператор ГРМ має право стягувати з несанкціонованих споживачів, які самостійно не припинили споживання газу після вимоги Оператора ГРМ, не просто вартість газу, а компенсацію – ціну закупки у Трансгазу, помножену на два. Тобто, якби ця схема діяла вже в березні 2017р., то споживач, який заборгував обгаззбуту 300 грн., став би винен 1000 грн. облгазу, половину з яких облгаз мав би віддати Трансгазу.
KV: Вже є приклади застосування такої санкції?
- Ю.Л.: Поки що газопостачальні компанії не ставлять ні побутових споживачів, ні операторів ГРМ в описане незручне становище. Поки що, вони використовують всі можливості, які дає торговельна надбавка для того, щоб боротись із заборгованістю споживача, а не формально припиняти газопостачання, скидаючи з себе відповідальність.
KV: Ну так, а чому б збутовикам не передумати?
- Ю.Л.: Збутовики не мають зацікавленості в тому, аби гратися із комерційним балансуванням. І тут цілком ринкове пояснення, адже не в них Укртрансгаз буде закуповувати газ для надання цієї послуги.
Інша історія з самим НАКом, який навряд, в свою чергу, відмовиться від можливості використання схеми балансування. Його логіка проста: замість того, щоб нести фінансові ризики при торгівлі із населенням, він краще отримуватиме зиск від правового механізму. Він буде гратися в підвищення ціни при здійсненні комерційного балансування, буде гратися в фактичний перепродаж, а головне - він створить неафілійованим учасникам ринку нестерпні умови і остаточно знищить конкуренцію.
Розумієте, напрямок розвитку цієї сфери послуг був, та на папері залишається, - створення конкуренції між постачальниками. У споживачів повинна бути можливість обрання найбільш економічно вигідного постачальника. Облгаззбути були лише останньою проміжною ланкою, а тепер мова йде про крок назад. Враховуючи масштаб проблем, які потрібно буде вирішувати перші роки НАКу, проблем, через які тільки но пройшли облгаззбути, стає зрозуміло, що обіцяної конкуренції нам чекати не один рік.
Фактично, пропонуючи цю новацію, НАК під благим приводом чистоти ринку і боротьби із посередниками пропонує схему “купи, продай, перепродай”, але мовчить про те, що ця гра призведе до значного здорожчання газу для боржників.
Але це тільки початок, адже тиск на операторів ГРМ, вимивання з них грошей, тягне за собою підвищення аварійності мереж, а це вже не забавки. Якщо не вдасться запобігати аваріям, народ не пробачить це горе - новаторам.
KV: Хто виграє і хто програє від новацій НАКу, чого слід чекати рядовому споживачеві?
- Ю.Л.: Безумовно, переможцем буде НАК “Нафтогаз” та його партнери, яких допустять до розділу прибутків. Але це буде піррова перемога через величезну кількість жертв.
Першими жертвами стануть побутові споживачі з боргами, яких почнуть переслідувати для відключення - бригади слюсарів та стягнення боргу - колектори. З часом може погіршитися становище і тих споживачів, які спочатку зрадіють здешевленню газу на 2,5%. Бо коли НАК Нафтогаз залишиться безальтернативним постачальником та накопичить досвід роботи з абонентами, впевнений, виникне непереборна спокуса відстояти в кабміні спочатку 1 потім 2, а там 3, 4,5 і більше процентів націнки.
Постраждають фінансово знекровлені оператори ГРМ. Нормальний облік газу вести буде вже не можливо і порочне коло буде замкнено. А після цього з арештованими рахунками, з арештованим рухомим майном, наприклад, це може бути авто аварійної служби, оператори ГРМ будуть нездатні захистити від техногенних катастроф свої регіони.
Вірогідно, такі підприємства будуть якийсь час на грані банкрутства підтримуватись за рахунок місцевих бюджетів, можливо, вигадають державні програми. Але, по факту, це буде система перекачування коштів до НАК “Нафтогаз”.
Власне, НАК “Нафтогаз” - фактично монополіст - посередник в сфері торгівлі газом. Велика компанія, яка має справи з величезними сумами коштів та обсягами газу. Думаю, є очевидний ризик того, що менеджмент НАК може не роздивитись за колосальними цифрами окремих живих людей. Зробити цього монструозного гіганта прямим продавцем населенню означає знехтувати зобов`язаннями перед європейськими партнерами щодо реформування ринку газу. Якщо хочете, назвіть такий крок “зрадою”.
Фото: прес-служба ПАТ “Київгаз”
КиевVласть
Гасло “чим гірше народові - тим краще владі” за роки Незалежності для багатьох українців із алегорії перетворилося на основну формулу взаємин між громадянами і керманичами різного штибу. Небезпідставно в суспільній свідомості образ чиновника чи депутата закарбовано поряд із образом злодія чи пройдисвіта. Плюс, майже інстинктивно на питання “навіщо хтось іде до влади?”, більшість українців відповість: “красти”. КиевVласть вирішила розібратися: чим приваблива і кого приваблює влада районного рівня. Протягом 25 тижнів журналісти видання відвідують всі районні ради Київщини, аби поговорити про владу, гроші і життя із головами цих поважних представницьких органів. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю з головою Рокитнянської районної ради Олександром Конопчуком.
KV: Розкажіть про бюджетні показники 2016-2017 років. Чи є приріст? За рахунок чого?
Олександр Конопчук: У 2016 році бюджет району складав 39,9 млн гривень, разом із державними субвенціями - 191,7 млн гривень. Перевиконання склало близько 6 млн гривень.
На поточний рік планується власних надходжень 40,8 млн. За І квартал маємо 11,6 млн гривень.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Збільшення відбулось в першу чергу за рахунок ПДФО, а також податків із підприємств, що працюють на території району. Найбільші - АПК “Насташка”, СТОВ “Росія”, ТДВ “Рокитнянський спецкар’єр”, “Ясенсвіт”, елеватор “Успіх” та ПП “Сімол”.
KV: Чи є проблема з підприємствами, які працюють на території Рокитнянського району, але сплачують податки у місто?
Олександр Конопчук: Ні, всі підприємства в нас зареєстровані в Рокитнянському районі і добросовісно сплачують податки. Звичайно, є багато пустих площадок, де раніше були заводи. Звідти коштів ми не отримуємо.
KV: Рокитнянський район - аграрний? Чи можливий тут розвиток промисловості?
Олександр Конопчук: Для порівняння - підприємства, які працювали на теренах району 20-30 років назад: завод залізобетонних виробів, деревообробний завод, завод продтоварів, цукровий завод, плодоконсервний завод, цукрозавод, маслозавод, два заводи з виробництва цегли та три гранітні кар'єри.
Багато років Рокитнянщиною керували люди з інших районів. Як результат - зараз працює тільки маслозавод та ООО АПК “Насташка”, яке займається відгодівлею свиней. Жодний кар'єр фактично не працює, ТДВ “Рокитнянський спецкар’єр” близько семи місяців чекає видачі ліцензії.
Для розвитку промисловості на території району є все - і камінь, і пісок, і вода, і глина, а головне - люди, здатні працювати у цих галузях. Якщо відродити те, що зараз не працює, Рокитнянщина стане потужним агро-промисловим районом.
KV: Які дії спрямовані на залучення інвесторів у Рокитнянський район?
Олександр Конопчук: У нас є вся необхідна база. Ми розміщуємо інформацію про привабливі інвестиційні об'єкти у мережі інтернет. Але інвесторів відлякує корупція в нашій країні і те, що законодавча база не зовсім відповідає міжнародним стандартам.
Просимо також обласну раду посприяти в залученні інвесторів. Цим питанням займаємось, але бажаного результату поки не маємо.
KV: Чи є у районі проблеми, про які не чують на обласному рівні? Чи є співпраця з облдержадміністрацією?
Олександр Конопчук: Минулого губернатора і його заступників я не бачив жодного разу. Зараз співпраця із областю є, наші проблеми чують і допомагають вирішувати. Я мав особисту коротку зустріч з губернатором. Але більше підтримую контакт із куратором нашого району заступником губернатора Вячеславом Кучером. Сьогодні ми сподіваємось на виділення коштів по співфінансуванню з обласного бюджету.
KV: Після підвищення мінімальної заробітної платні в районі скоротилась кількість ФОПів?
Олександр Конопчук: Так, 1 січня 2017 року закрилось 240 ФОПів. Проблема тут справді є. Більшість підприємців, які припинили свою діяльність, займались сезонною роботою. Їм не вистачало коштів на сплату податків.
На життя району це вплинуло негативно - люди втратили робочі місця. До того ж підвищення “мінімалки” - це значний удар по районному бюджету, адже кошти від перевиконання довелось витратити не на розвиток Рокитнянщини, а на підняття зарплат.
KV: Чи є проблема із виділенням землі участникам АТО?
Олександр Конопчук: У 2015 році, коли я прийшов на посаду, застав “земельний майдан”, на який зібрались учасники АТО. Вони вимагали виділити їм по 2 га обіцяної землі. Враховуючи, що в нас їх близько 200 чоловік, одразу питання вирішити не вдалось. Перше, про що ми домовились - провести інвентаризацію землі. Створили комісію. Але ж ви розумієте, що повноваження її були виключно рекомендаційні. Інвентаризацію провели. Це не вирішило проблему, адже видачею землі займається Держгеокадастр.
На території сільської ради Житні Гори ми знайшли 20 га землі для участників АТО Рокитнянського району. Її віддали бійцям з Білоцерківщини. Позиція Держгеокадастру була проста - кожен учасник АТО має право отримати землю. Звинувачувати когось чи сперечатись сенсу немає.
KV: На вашу думку, чи потрібен мораторій на продаж землі?
Олександр Конопчук: Ми поки не готові говорити про продаж землі. Нещодавно районна рада прийняла два документи. Перший - це звернення до прем’єр-міністра, Верховної Ради та Президента з проханням повернути району повноваження розпоряджатися землею. Відповідь була короткою - спочатку створіть об’єднану територіальну громаду, потім, можливо, розглянемо ваше звернення. Другий - це рішення про підтримку мораторію на продаж землі, який також був відправлений до відповідних інстанцій. Тут нам відповіли, що у Верховній Раді лежить чотири законопроекти на відміну мораторію, які скоріше за все будуть проголосовані.
Ми за те, щоб селяни працювали на своїй землі. Вони гарно її обробляють, створюють робочі місця. У людей немає грошей купувати землю. Якщо дозволити її продаж - сільська рада, на території якої вона знаходиться, фактично ту землю втратить. Бо невідомо хто її придбає і з якою метою.
KV: Чи є конфлікт між РДА і радою? Між селищем і районом? За що?
Олександр Конопчук: Конфліктів немає, в нас нормальна співпраця. Із адміністрацією повноваження не ділимо. Ми об’єднані спільними проблемами, і бажання їх вирішити є в кожного. Якщо виникає непорозуміння, ми сідаємо за стіл переговорів і приймаємо спільне рішення. Із селищним головою так само.
KV: Чи є стабільність в роботі районної ради?
Олександр Конопчук: У нас представлені такі політичні сили - “Батьківщина”, БПП, УКРОП, “Свобода”, Радикальна партія Олега Ляшка і “Наш край”. Нас об’єднує два прапори - прапор України та прапор Рокитнянщини. Я взагалі вважаю, що на рівні району політичних сил не має бути.
Наші депутати - це в першу чергу - патріоти. Вони розуміють відповідальність за виборців та країну, вони вболівають за це, а не грають в популізм. Прозорість, чесність в роботі дає бажаний результат.
KV: Розкажіть про проблеми децентралізації. Які громади створюються зараз, чи існують в цьому питанні конфлікти на місцевому рівні?
Олександр Конопчук: Кабінетом Міністрів у нас затверджена одна ОТГ - Рокитнянська, у яку мають увійти 14 сіл та селище. На мою думку, перша проблема децентралізації - це знищення економічного потенціалу кожного населеного пункту. Якби ми могли в повній мірі розпоряджатися власними ресурсами - тоді реформа була б корисною.
По цьому питанню був тиск з боку голови райадміністрації. Він вважав, що за два тижні ми маємо створити ОТГ. Але в мене виникло питання - що буде далі? Бюджет більшим не стане. Я вважаю, що реформи в першу чергу мають передбачати зростання економічного потенціалу. Тому я його все ж переконав, що до децентралізації ми маємо підійти зважено.
Терміни проведення реформи повинні визначатись економічною доцільністю, а не вказівками зверху. Європа підходила до даної реформи протягом багатьох років, подолавши корупцію, встановивши верховенство права, запровадивши демократичні інститути.
У порядок денний питання об‘єднання поки не включено. Зараз нам потрібно створити людям робочі місця, відродити об'єкти соціально-культурного призначення. Тоді ми будемо в громаді сильними, самодостатніми і здатними самостійно вирішувати свої проблеми.
KV: Чи вирішена проблема зі страйками через підняття вартості проїзду?
Олександр Конопчук: Вартість проїзду до Києва в нас піднялась від 50 до 65 гривень. Це багато, адже деякі люди в нас щодня їздять до столиці на роботу. Районна рада законодавчо вплинути на цю ситуацію не може.
Але у жителів Рокитнянщини є альтернатива - електопотяг. Звісно, це займає більше часу, але потребує менше коштів.
KV: Чи є проблеми зі створенням госпітального округу?
Олександр Конопчук: Рокитнянський, як і 11 інших районів, входить до Південного госпітального округу із центром у Білій Церкві. Голови райрад не проти його створення, але ми маємо побачити прорахований результат.
На зустрічі із губернатором і головою облради ми поцікавились, що буде із нашими лікарнями та ФАПами. На сьогоднішній день відомо тільки те, що ФАПи ми за бажанням будемо утримувати за місцевий бюджет.
Ми, як і всі райони, делегували двох представників до госпітальної комісії до області. Я вважаю, що медична реформа має покращити рівень надання послуг у лікарнях. Але є сумніви, що створення госпітального округу принесе саме цей результат.
KV: Чи є в районі проблема із недостатньою наповнюваністю шкіл?
Олександр Конопчук: Наразі питання закриття шкіл через недостатню наповнюваність в нас не стоїть. У минулому році був створений опорний заклад на базі Синявської школи. За рахунок держбюджету були обладнані кабінети фізики, хімії та біології. Область подарувала нам два шкільні автобуси.
Ми працюємо за таким принципом - перш, ніж щось закрити, потрібно створити краще.
KV: Які інфраструктурні проекти будуть реалізовані у 2017 році? Які будуть початі, які завершені?
Олександр Конопчук: Нещодавно за рахунок райради був облаштований футбольний майданчик зі штучним покриттям у школі №3. В цьому році плануємо провести ремонт дитячого дошкільного закладу ”Білосніжка” в селі Острів, розпочати будівництво спортивної школи, відремонтувати спортивну залу у школі №1, відремонтувати дороги на вулицях Остапа Вишні, Дружби, Цегельній, Польовій у Рокитному. Все це буде реалізововано за рахунок співфінансування із обласного та районного бюджету, усі об’єкти готові на тендер.
Також планується ремонт неврологічного відділення районної лікарні, ремонт ФАПу в селі Пугачівка, ремонт бібліотеки та музичної школи і ремонт даху Ольшаницької загальноосвітньої школи.
KV: Чи працює в районі “Прозорро”?
Олександр Конопчук: Система доволі корисна, у районі нею користуються. Із цим немає жодних проблем.
KV: В Рокитнянському районі доволі багато ставків. Їх орендарі сплачують податки?
Олександр Конопчук: Бувають різні ситуації. Наприклад, у селі Насташки, Ольшаниці орендарі ставків досить справно сплачують податки до бюджету. Є питання у Голубій Ниві - ми не впевнені, що податки сплачують за всю площу водного об’єкта. До того ж частина ставків була виведена за межі району.
Це робилось за часів минулої влади та, мабуть, для того, щоб ні сільська, ні районна ради не мали впливу на дані об’єкти.
Наразі районна рада ініціювала створення відповідної комісії, яка проаналізує сплату податків.
Читайте: Досье: Конопчук Александр Григорьевич
KV: З якою метою Ви прийшли до влади? Як бачите свою подальшу кар’єру?
Олександр Конопчук: Народився я на Житомирщині, у Рокитнянському районі живу з 1989 року. Тут народились два моїх сини, одружились на рокитнянських дівчатах.
У місцевих людей після правління “варягів” виникла велика недовіра до “чужих” у районній владі. Перший час до мене довго придивлялись, але зараз всі вважають за свого.
Посада голови районної ради вимагає жити проблемами громади, разом з депутатським корпусом щоденно їх вирішувати.
У нас чудова команда як серед депутатів, так і в апараті ради. Я їм за це вдячний. Якщо по завершенні цієї каденції запропонують залишитись, то я з радістю продовжу свою діяльність.
Читайте:
Наталія Баласинович: Не виключаю, що робота в районі буде стартом для майбутньої політичної кар'єри
Олександр Гулак: Не буду займатись політикою до 65 років
Владислав Байчас: В Бориспільському районі відбувається не децентралізація, а централізація
Сергій Гришко: У Броварському районі занепадає ринок землі
Віктор Грицай: “Треба лише 47 мільйонів, аби ніяких заморських біженців в Яготинському районі точно не було”
Володимир Замирайло: “Громади у Богуславському районі спроектовані “методом склянки”
Наталiя Жубер: “В Тетіївському районі немає жодного водного об'єкту, у користувача якого були б усі необхідні документи”
Володимир Гуменюк: “Система Prozorro дисциплінує, але людей все рівно цікавить, як її обійти”
Петро Качкалда: “Вже давно стоять Боїнги, напаковані грошима під зняття мораторію на продаж землі”
Олександр Івченко: “Цього року, думаю, створення Згурівської ОТР очікувати не варто”
Володимир Кузьменко: “Обласній владі варто звертати більше уваги на віддалені райони Київщини”
Іван Семцов: “Якщо дозволити продаж землі, то іноземці полізуть нам на голову зі своїми низькими відсотками на кредити”
Віталій Гринчук: “Держава створює ОТГ по циркулю, не враховуючи історичні та економічні показники сіл”
Георгій Єрко: “Вважаю, що процес децентралізації затягнувся”
Валентина Усик: “Миронівський район в області не чують, не бачать і як можуть ігнорують”
Віктор Малаш: “З питань проведення реформ обласна влада з нами не співпрацює”
Людмила Урожай: “Не бачу жодних рухів у бік децентралізації на Таращанщині”
Фото: KV
КиевVласть
Мій виступ 29 травня на засіданні постійної комісії Київської міської ради з питань дотримання законності, правопорядку та запобігання корупції мав свої позитивні зрушення щодо питання забезпечення безпеки дітей в дошкільних навчальних закладах (ДНЗ) Києва. Для когось цей виступ став неочікувано критичним, а для когось - несподівано актуальним.
Наведені мною відомості щодо сотень фактів вчинення злочинів та правопорушень на території ДНЗ столиці, інформація про вибух саморобного пристрою біля садочку в Деснянському районі та кричуща бездіяльність в цьому питанні міського голови Віталія Кличка – все це не аби як зацікавило членів постійної комісії, які звернулися з проханням надати комісії моє ґрунтовне дослідження цього питання для подальшого розгляду.
Представник апарату КМДА радше був незадоволений моїм виступом, який аж ніяк не укладався в плани окремих київських чиновників по “замилюванню” очей членів постійної комісії при звітуванні про виконання за І квартал 2017 року програми “Безпечна столиця”. Досить незручно мабуть було чути про 169 злочинів на території садочків міста минулого року і про майже 20 вже цього року, незважаючи на такі “універсальні” для КМДА засоби захисту дітей, як відеоспостереження та “тривожні кнопки”.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Взагалі, увесь звіт щодо безпечності в столиці України можна схарактеризувати, як проголошення статистичних даних, що до того ж виявилися неточними. І про що чітко заявив депутат Київради, секретар постійної комісії Андрій Осадчук (“Самопоміч”).
Комісія так і не почула відповідей щодо розслідування побиття депутатів у дворі Київради у квітні 2016 року та звітів по використанню коштів на закупівлю та встановлення мережі відеоспостереження в Києві.
Депутат Київради від ВО “Свобода” Юрій Сиротюк заявив про пограбування своєї доньки в магазині на Лісовому масиві та бездіяльність поліції в цьому питанні. Адже, попри наявність відеозапису з обличчями зловмисників, в цьому ж магазині вони скоїли ще два подібні злочини.
Фактично на жодне поставлене депутатами питання щодо “вакууму” в розслідуванні конкретних злочинів, представник апарату КМДА відповісти не зміг. Жоден з фактів бездіяльності, наведених депутатом Юрієм Сиротюком та іншими членами постійної комісії, не знайшов своїх відповідей.
Звіт про “безпечний” Київ був “розбитий” та визнаний незадовільним.
Читайте: Кличко: мер чи посібник терористів?
Максим Кондрюк директор Благодійного Фонду "Діти. Україна. Майбутнє", спеціально для KV
КиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0004
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-19 22:23:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 3
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-19 22:23:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri, articles.text AS text, users.avatar AS image, CONCAT(users.first_name, " ", users.last_name) as author_name, users.id as author_id, users.bio as bio
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
LEFT JOIN `users` ON `users`.`id` = `articles`.`user_id`
WHERE `articles`.`id` IN('145211', '145173', '144225')
ORDER BY `published` DESC
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-19 22:23:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.5287
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"мережі"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-19 22:23:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"мережі"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 1980, 10
0.0026
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('56030', '55794', '2444', '2374', '55392', '1301', '2331', '55380', '55366', '2315')
0.5227
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-19 22:23:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"мережі"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)