Вже другий аудит Рахункової палати міжнародних закупівель ліків довів чиновників МОЗу до істерики – вони почали кидатися образами і вигаданими звинуваченнями на опонентів, і я не здивований. Є така гарна українська приказка - хто порося вкрав, у того в вухах квичить. Тож чому законне звернення Юлії Тимошенко до парламентського контролюючого органу про перевірку ефективного і законного використання бюджетних грошей викликало такий резонанс у провладних чиновників?
Маю на руках результати аудиту, які шокують - влада ніяк не відреагувала на результати попереднього аудиту і не почала захищати інтереси держави і пацієнта. Останні по декілька років так і чекають на поставки вже давно оплачених державою медикаментів, що рятують життя. Хоча й обіцяла це зробити у найкоротші терміни. Не виправляючи свої помилки, керівництво МОЗу так і вважає закупівлі через міжнародні організації “найдієвішою реформою в охороні здоров’я”.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Нагадаю, у 2015-2016 роках Рахункова палата вказала у своєму звіті, що замість підвищення доступності медикаментів, міжнародні закупівлі призвели до фактичної їхньої відсутності – середній термін поставок склав тоді 20 місяців. Окрім того, закупали за новою схемою і прострочені ліки, і ліки з невеликим терміном придатності, і ліки невідповідної якості або без показань для пацієнтів, яким вони передбачалися, і ще багато чого.
Результати нового аудиту стану централізованих закупівель медикаментів на 2017-2018 роки показали, що до старих причин збитків для бюджету, які створила МОЗівська “реформа” у закупівлях, з часом нові тільки додаються. Це і прострочена заборгованість міжнародних бюджетів, неправильне і несправедливе планування МОЗом закупівель (через що для одних пацієнтів закуповують 101% ліків від потреби, а для інших – ледь 0,3%) тощо. Перерахую найкричущі.
Причина №1: На комісійні міжнародним посередникам тільки за два роки було витрачено більше, ніж на лікування дітей з онкологічними захворюваннями або на боротьбу з туберкульозом!
Середній рівень комісійної винагороди за договорами – 5%. За 2017-2018 роки міжнародним організаціям на закупівлю ліків з українського бюджету виплатили авансом 11,9 млрд грн. Тобто, вони заробили майже 600 млн грн.
Порівняємо: на онкохворих дітей у 2018 році бюджет витратив 558 млн грн, на боротьбу з туберкульозом – 552,5 млн грн, на пацієнтів, хворих на гемофілію – 552,5 млн грн. Держава передає сотні мільйонів за посередницькі послуги, коли у неї не вистачає на лікування своїх громадян: потреба на лікування серцево-судинних хвороб покривається на 30%, гемофілії – на 34%.
Причина №2: Міжнародні організації продовжують роками затримувати поставки необхідних ліків. 1,2 млрд грн знаходяться на рахунках посередників від 16 до 28 місяців!
На початок квітня 2019 року через перерахованих міжнародних посередників 11,9 млрд бюджетних коштів поставлено ліків тільки на 6,1 млрд, або на 51% від перерахованої їм суми. За кошти бюджету 2018 взагалі не розпочато поставки лікарських засобів, вакцин і медичних виробів по 16 з 40 напрямків закупівель, зокрема для лікування дітей, хворих на онкологічні та онкогематологічні захворювання і хронічний вірусний гепатит, дорослих, хворих на онкогематологічні захворювання і вкрай актуальних засобів імунопрофілактики захворювань з високим рівнем смертності.
В цілому, на рахунках міжнародних організацій знаходиться не закритих поставками авансів на суму 5,8 млрд бюджетних гривень. До сих пір ще не виконане постачання більш ніж 1,2 млрд з коштів бюджетів 2016-2017 років, а ці кошти знаходяться на рахунках посередників від 16 до 28 місяців.
Багатомісячні і навіть багаторічні затримки з поставками ліків – не просто розбазарювання і неефективне використання коштів. За ними стоять смерті людей, які не дочекалися лікування! Скільки коштують ці затримки простим людям я вже писав.
Причина №3: Міжнародні посередники продовжують незаконно використовувати понад 344 млн грн з коштів, які їм перерахували в 2015-2017 роках.
До впровадження механізму міжнародних закупівель максимальний термін від перерахування авансу - до здійснення поставок ліків становив 3 місяці. Впроваджуючи міжнародні закупівлі, його збільшили до одного року. Але цього виявилося недостатньо для “оперативної” роботи міжнародних посередників, адже поставки за рахунок бюджету 2015 року завершили тільки нещодавно.
Вже в 2016 році граничний термін поставки збільшили спочатку до 18 місяців, а потім і до двох років. Однак, навіть таких вкрай великих дозволених термінів поставки і можливості роками “крутити” бюджетними грошима виявилося недостатньо для задоволення апетитів іноземних посередників. На сьогодні вони мають прострочену заборгованість перед українським бюджетом у сумі 344 млн грн. За підписаними з ними договорами ці гроші вони мали повернути до бюджету і на них можна було оплатити лікування або купити ліки іншим пацієнтам.
Пам’ятаєте, як восени важкохворі добивалися додаткового фінансування? Їхні родичі майже 80 днів пікетували МОЗ в наметовому містечку! Спеціально створена комісія в Бюджетному комітеті за моїм головуванням пропонувала їх використати, але МОЗ категорично відмовився проводити роботу по їх поверненню з рахунків посередників. Вже після цього, в період проведення аудиту і при підготовці аудиторського звіту три організації повернули до бюджету кошти, взяті в 2015-2016 роках в сумі 114 700 000 грн та 300,2 тис. дол. США.
Причина №4: Поставка ліків зі зменшеним терміном придатності на суму близько 118 млн грн без гарантії можливості їх заміни при неможливості використання.
МОЗ прийняв їх, порушуючи умови підписаних договорів. У списку - медпрепарати для лікування дітей та дорослих, хворих на онкологічні захворювання, дітей та дорослих, хворих на хронічні вірусні гепатити, лікування серцево-судинних захворювань та ін. Через такий крок прямі втрати бюджету вже склали 6,8 млн грн – бо використати прострочені ліки неможливо. І сума ця ще зросте.
Причина №5: Ліки на суму 44 млн грн не використовуються через відмову пацієнтів від їхнього прийому.
На складах держпідприємств, в установах ОЗ накопичилася величезна кількість ліків, медвиорбів і вакцин, які від 2 до 15 місяців не використовуються: по-перше, є ліки неналежної якості, від яких пацієнти відмовляються, по-друге – МОЗ формує обсяги замовлень без аналізу реальних потреб. Термін їхньої придатності закінчується і виникає ризик нанесення шкоди державі.
Причина №6: МОЗ не забезпечує справедливого розподілу бюджетних коштів відповідно до актуальних потреб пацієнтів. Для одних пацієнтів виділяли з бюджету менше 1% від потреби, а для інших – понад 101%.
Зокрема, потреба в лікуванні онкологічних захворювань у дорослих у 2017 році була профінансована на рівні 26,9%, а в 2018 році на 67,2%, дитячої онкології - на 68,6 і 75,2% відповідно; хворих з серцево-судинними та судинно-мозковими захворюваннями - відповідно на 31,7% і 56,6%. У той же час, саме ці захворювання займають провідне місце серед захворювань з високим рівнем смертності та саме вони повинні забезпечуватися фінансуванням у повному обсязі.
Це далеко не повний перелік проблем, виявлених Рахунковою палатою при аналізі реального стану справ тільки за два роки (2017-2018) з “найдієвішою реформою в охороні здоров'я”.
І проблема тут не в міжнародних організаціях. Всі знайдені державними аудиторами порушення пов'язані саме з діями “реформаторської команди” МОЗу. З їхньою некомпетентністю, небажанням або невмінням працювати, а також небажанням визнавати свої помилки і працювати над їхнім усуненням. А заручниками ситуації стають прості пацієнти, які не можуть отримати вже оплачене державою лікування і не місяць-два, а роки!
Наша фракція робитиме все можливе, щоб до нового складу Міністерства прийшли справжні професіонали. Ми ж зі свого боку готові консультувати і ділитися досвідом з тими, від кого залежатиме життя і здоров’я мільйонів українців. Кожна людина має однакове право на доступну і якісну медицину!
Читайте: МОЗ пропонує діагностувати туберкульоз за допомогою анкетування
Валерий Дубиль, народный депутат Украины, фракция “Батькивщина”
КиевVласть
Голова Києво-Святошинської райдержадміністрації Мирослава Смірнова, голова Києво-Святошинської райради Вадим Гедульянов та депутат району, керівник районної ДЮСШ "Максимум" Вячеслав Отрішко відвідали будівництво Школи бойових мистецтв у Боярці. Ця Школа - спільний проект райдержадміністрації, райради та громади, ініційований Вадимом Гедульяновим.
Як повідомили KV в прес-службі Києво-Святошинської районної держадміністрації (РДА) у Боярці за кошти районного бюджету будують школу бойових мистецтв з реабілітаційним центром.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Реалізацію проекту розпочали восени 2018 року. І найближчим часом перейдуть вже до внутрішніх робіт. Фінансування повністю з районного бюджету.
"Це один із наших пріоритетних проектів, у якому ми першочергово враховували потреби самих спортсменів. На жаль, влада Боярки не вважає за потрібне розвивати соціальну інфраструктуру, наша позиція - від цього не повинні страждати жителі міста. Мешканці району, як діти, так і дорослі, повинні мати всі можливості для повноцінного розвитку, підтримки здоров‘я та фізичної активності. Тут заплановане розміщення тренувального комплексу для занять єдиноборствами та реабілітаційного центру", - прокоментувала Мирослава Смірнова.
Згідно з проектом, на першому поверсі триповерхової Школи бойових мистецтв знаходитимуться роздягальні і реабілітаційний центр. Другий обладнаний для занять боксом. Приміщення буде оснащене всіма необхідним обладнанням: ринг, тренувальна зона, груші, канати. На третьому поверсі в урочний час проходитимуть заняття з фізкультури для молодших класів, а в позакласний час спортсмени займатимуться дзюдо і вільною боротьбою. "Мінус" перший поверх використовуватиметься для тренерських роздягалень. На даному поверсі також планують навчати дітей тхеквондо.
"Нарешті Боярка матиме сучасний спортивний комплекс. Для нас принциповою позицією є те, щоб юні києво-святошинці мали гідні умови для занять спортом, щоб наш район мав змогу проводити спортивні змагання європейського рівня. Ми докладаємо значних зусиль, щоб наші діти вчилися в конкурентних до столиці умовах, проводили час не "десь", а в крутих спортивних закладах, займалися не "чимось", а спортом, який їм подобається", - зазначив Вадим Гедульянов.
Реабілітаційний центр розрахований не тільки на спортсменів, що зазнали травм, а й просто боярчан та мешканців району, які потребують фізичної реабілітації. Тут встановлять тренажери та обладнають масажний кабінет, лікуватимуть різні травми, зокрема, опорно-рухового апарату, м'язів, сухожиль.
Фото: http://ks-rda.gov.ua
КиевVласть
Вже наступного року Київщина готуватиметься до виборів міських голів та депутатів. За свою каденцію міські голови встигли наробити багато чого. Час від часу вони жаліються, що їхньої кропіткої праці не помічають, а вони працюють, не покладаючи рук. Вивчити ситуацію кожного міста, а тепер ще й об'єднаних громад, вирішила KV. Протягом майже 8-ми місяців ми спілкуватимемось із головами про їхні проблеми і досягнення. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю розмова із в.о. мера Ірпеня Анастасією Попсуй.
KV: Як просувається реформа децентралізації? Яка ситуація зі скандальним приєднанням Михайлівсько-Рубежівської, Козинцівської сільрад та інших сіл Бородянського району?
Анастасія Попсуй: Процедура приєднання Михайлівсько-Рубежівської та Козинцівської сільрад пройшла успішно усі інстанції і наразі залишилось останнє рішення, яке має прийняти КОДА. Весь процес був абсолютно демократичним. Ірпінь – успішне місто, і завдяки цьому ряд населених пунктів виявив бажання мати з Ірпенем спільну громаду.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Деяким нашим опонентам здається, що децентралізація - це вдалий маніпулятивний момент, тому вони, щоб зірвати створення Ірпінської ОТГ, привозять із Києва тітушок, які кричать, що приєднання незаконне. Але коли до тітушні підходять журналісти і запитують, чому вони мітингують, то так і кажуть - нас із Києва привезли. Я особисто була на засіданнях Михайлівсько-Рубежівської сільради, особисто була на громадських слуханнях. Михайлівка-Рубежівка має чудового голову – Андрія Помазана, який дав поштовх для розвитку села. Помазан – член команди “Нові Обличчя”.
Ще шведським експериментом у 1990-х роках до нас приєднали Ворзель, Гостомель і Коцюбинське. Ці селища сьогодні входять до Ірпеня.
KV: Що із не менш скандальним від’єднанням Коцюбинського?
Анастасія Попсуй: Коцюбинське входить до Ірпінської міської ради, там всі об‘єкти соціальної інфраструктури (школи, лікарні) саме ірпінські і фінансуються з бюджету Ірпеня. Коцюбинське ніколи не від‘єднувалося від Ірпеня. Лобісти приєднання Коцюбинського до Києва провели фейкові громадські слухання, Київрада винесла незаконне рішення, втім, у Комітету Верховної ради з питань місцевого самоврядування вистачило мудрості не виносити це незаконне рішення. Всі ми пам‘ятаємо, як одне незаконне рішення про розпуск Коцюбинської селищної ради парламент вже приймав - потім його скасував Верховний суд України як антиконституційне. Вдруге парламент не піде на порушення закону. До якої ОТГ приєднуватися Коцюбинському, має вирішити вся громада селища. Команда партії “Нові Обличчя” у Коцюбинському наразі вивчає думку громади і більшість висловлюється саме за самостійний статус Коцюбинського. Додам, що сьогодні лідер селища Сергій Даніш багато робить для мешканців: ремонтує дороги, замінює вікна, невдовзі відкриє Центр надання адміністративних послуг, розвиває благоустрій. Приємно, що команда партії “Нові Обличчя” показує результат щодня в усіх населених пунктах регіону.
KV: Які ще населені пункти ви бачите у складі Ірпінської ОТГ?
Анастасія Попсуй: Ми розглянемо абсолютно усі пропозиції із усіх районів. Насправді, згідно перспективного плану Ірпінська ОТГ досить велика. Ми розуміємо, що більшість сіл дотаційні і це буде додатковим навантаженням на бюджет міста. Але якщо є волевиявлення жителів якоїсь громади - ми завжди раді співпрацювати. Ми готові розглядати всі пропозиції. Навіть місто Буча можемо приєднати у разі їхнього бажання.
KV: Чи вистачить інфраструктури міста для створення громади? Як вирішуєте проблему переповнених шкіл, садочків?
Анастасія Попсуй: Вистачить, це підтвердили вже не одна архітектурна і містобудівна ради. Це були національні, обласні, міські організації. Ми все розраховували, тут не йдеться про якісь популістські заяви. Завдяки децентралізації майже в 40 разів зріс бюджет розвитку. Дохідна частина зросла в 4 рази. Ми можемо створювати додаткові інфраструктурні об'єкти, які будуть забезпечувати нормальне функціонування громади.
Порівняти із сусідньою Бучею, де діти вже в четверту зміну підуть вчитися, то у нас залишилося лише два заклади із другою зміною. Але щороку ми добудовуємо нові корпуси шкіл, цього року відкриємо новий ліцей. З 1 вересня другої зміни не буде взагалі. Ми також почали будівництво садочку. Генпланом передбачено будівництво ще 12 садочків і 6 шкіл. І ми забезпечуємо не тільки себе, у нас живе 10 тисяч переселенців. Тільки для них потрібна велика школа на 1 200 дітей і мінімум два садочки. Але ми і над цим працюємо.
Крім цього, нас турбує якість освіти. Нещодавно ми перевірили знання усіх вчителів англійської мови та знання старшокласників. Ми побачили, що їхній рівень однаковий. Часто ми відправляємо наших вчителів, лікарів та студентів на навчання за кордон, але після проведення тестування, вирішили організувати спеціальні курси для абсолютно усіх вчителів англійської мови. Вважаю, що потрібно працювати конкретно із кожним і створювати такі умови, аби був розвиток.
KV: Затвердження нового генплану пройшло досить скандально. Чому? Активісти стверджують, що на громадські слухання не були допущені місцеві жителі, це справді так? Генплан передбачає масову забудову міста?
Анастасія Попсуй: Це чергова маніпуляція. Найбільше там скандалив народний депутат, і кричав, що представляє інтереси громади Ірпеня. Так от, цей нардеп під час цьогорічних президентських виборів був кандидатом на пост президента, а в Ірпені за нього проголосувало 23 виборці. Ось цю громаду він певно й представляє. Всі, хто мав бажання взяти участь у громадських слуханнях, був зареєстрований, ми видали 300 мандатів, ще близько 50 осіб зайшли без реєстрації. До зали зайшло стільки людей, скільки вмістилося. Ті, хто фізично не змогли проштовхнутися, залишились у коридорі. Але знову ж таки - зайти міг будь-хто охочий.
Генеральний план не передбачає масової забудови, навпаки - нам вдалося зберегти 40 га зелених насаджень. Ми узаконили 16 парків, які були роздані та розпайовані минулою владою. Тепер вони закріплені у генплані як зелені зони. У центрі міста біля приватного сектору була передбачена житлова забудова, ми її взагалі прибрали. Було ще кілька планувань масштабних забудов, які ми прибрали. Ті зони ми перевели або в рекреацію, або віддали під заклади соціальної сфери. Громада зверталась з приводу недопущення забудови заповідника “Мужеловський”, ми врахували думку і залишили його незайманим. Таких випадків було декілька.
Наші опоненти оскаржили прийняття Генплану в судовому порядку, втім Київський окружний адміністративний суд відмовив їм у задоволенні позовних вимог. Це ще раз підтвердило законність прийняття змін до Генерального плану Ірпеня.
KV: Горіння заплави річки Ірпінь вважають умисним підпалом і пов'язують із потенційними забудовниками, які нібито планують там будувати житло. Як можете прокоментувати?
Анастасія Попсуй: Історія загоряння торфів у заплаві річки - це спір, який тягнеться з початку існування міста. Деякі території освоєні, тому там не відбувається загорянь. Виторфовування - процедура досить дорога, до того ж усі ділянки перебувають у приватній власності. Ми взагалі за законом не можемо на це впливати. Цим мають займатись правоохоронці. Умисний підпал заплави відбувається здебільшого у головах псевдоактивістів.
KV: Як просувається розслідування щодо незаконного видобутку торфу із заплави річки? Хто ті невідомі, які цим займаються?
Анастасія Попсуй: Це також питання правоохоронних органів, оскільки там приватна власність. За Законом України “Про надра” громадянин на своїй ділянці має право видобувати торф на глибині до двох метрів. Кілька політичних опонентів бігають з прапорами проти видобутку торфу, а всьому місту не подобається, що цей торф горить.
KV: Чому затягується призначення виборів міського голови?
Анастасія Попсуй: Цей процес не затягується, з'явився законопроект про проведення виборів міського голови Ірпеня 27 жовтня, у день проведення парламентських виборів. Партія “Нові Обличчя” виступила із закликом до Верховної Ради підтримати цей проект. Якщо вибори відбудуться саме 27 жовтня, то це значно зекономить кошти державного бюджету. І ще – вибори мера Ірпеня виграє кандидат від партії “Нові Обличчя”, який має вагомий кредит довіри від жителів міста. Так само, як і Карплюк виграє вибори по 95 округу. Таким чином, Ірпінь матиме в парламенті потужного лобіста інтересів громади міста.
KV: Київська агломерація - за чи проти?
Анастасія Попсуй: Ми більше схильні до Ірпінської агломерації. І більш того - вона вже створена. Із трьома населеними пунктами у нас створена спільна мережа закладів освіти, медицини, житлово-комунального господарства. Створена система фінансування, є перспективний план розвитку.
Стосовно Київської агломерації - це філософське питання. Ми до Києва вже відправляли декілька проектів співпраці. Наприклад, зі створення канатної дороги Skybus із готовими розрахунками, ми навіть знайшли ділянки для встановлення опорних систем. Також давно мріємо про велосипедну доріжку, надсилали столиці і такий проект. Жодної відповіді не отримали. Оскільки наша громада досить активна і відстежує подібні речі, я не впевнена, що наші жителі позитивно проголосують за агломерацію із Києвом.
KV: Як залучаєте на територію інвесторів?
Анастасія Попсуй: Ще п'ять років тому ми створили наш перший інвестиційний паспорт. У нас дуже багато партнерів, європейських міст-побратимів. Останній великий проект ми реалізуовуємо разом із німцями - це створення пожежних дружин, нам подарували пожежну машину, дали можливість у них навчатися.
Із 17 об'єктів, які Київська ОДА обрала для залучення інвесторів, 5 - Ірпінські. Рівень підготовки пропозицій і ведення співпраці у нас найвищий на Київщині. Ми завжди відкриті і готові співпрацювати. Зараз іноземні інвестори дуже обережно ставляться до політичних процесів, які відбуваються у нашій країні. На жаль, це дуже впливає на рівень залучення. Але усе можливе для розвитку інвестиційного клімату міста ми робимо.
KV: Чи є проблема зі сміттям?
Анастасія Попсуй: Точно менша, ніж у Києві. Ми серйозно працюємо над програмою сортування сміття. Вже багато років таке сміття вивозить приватне підприємство, мешканці за це взагалі не платять. Необхідні контейнери стоять у всіх мікрорайонах міста.
Тарифи на вивезення сміття вже декілька років не змінювались, тому громада задоволена. Ми зі свого боку пояснюємо, що потрібно укладати договори на вивезення. Усе сміття везуть на полігон у Новопетрівці. Оскільки ми їхні найкращі партнери, маємо найнижчу ціну. Тому і для людей такі тарифи.
KV: Чи влаштовують громаду тарифи? Яка кількість населення отримує субсидії?
Анастасія Попсуй: Жодних скарг на рівень тарифів ми не отримували. Вони одні із найнижчих у Київській області. Хоча рівень надання послуг на дуже високому рівні, це оцінювали навіть колеги із Європи. У нас сучасна система прибирань, поливу газонів, центральна площа миється спеціальними засобами. Тому жителі щасливі і вдячні.
Наразі ми проводимо утеплення комунальних закладів освіти, продовжуємо заміну вуличного освітлення на енергозберігаюче. Завдяки цьому ми економимо приблизно 60% коштів.
Субсидію отримують близько 6 тис. жителів. Офіційно населення проживає в Ірпені близько 50 тисяч і ще 10 тисяч переселенців. Усі, хто звертаються, отримують допомогу. Скаржаться інколи тільки наші працівники управління праці, адже навантаження там шалене, намагаємось збільшувати кількість робочих одиниць.
KV: Чи є проблеми із перевезеннями?
Анастасія Попсуй: Зі свого боку ми робимо усе, аби надавались якісні послуги, хотілося б бачити такі намагання і з боку Києва. Нам би хотілось покращення стану електропоїздів, але це відповідальність столиці і ДП “Укрзалізниця”.
Інколи приходять активісти і просять збільшити кількість міських перевізників. Ми оголошуємо конкурси, максимально намагаємось залучити усіх місцевих підприємців, але великого бажання ніхто не має. Певно, є питання щодо рентабельності перевезень.
KV: Ситуація в міській раді - як миритесь із депутатами?
Анастасія Попсуй: Ми не сваримося з депутатами. Очолюючи місто, Володимир Карплюк сформував дружню атмосферу в депутатському корпусі. Є в нас три депутати-опозиціонери, які систематично “сачкують”. Вони приходять на сесію, без запису на доповідь вистрибують на сцену, роблять якусь заяву і тікають з зали. Інколи таким чином у нас розпочинаються засідання, але після цього всі депутати голосують майже одноголосно. Усі питання проходять комісії, погоджувальні ради. Якщо виникають якісь питання, розглядаємо, вирішуємо.
Більшість депутатів у міськраді від партії “Нові обличчя”, яку очолює Володимир Карплюк. Коли він перший рік був мером, йому вдалось здійснити стільки покращень у місті, кредит довіри громади дозволив створити таку більшість.
KV: Чи має вплив на міську владу Володимир Карплюк?
Анастасія Попсуй: Володимир Карплюк - дуже важлива людина для нашого міста. Він балотується у цьому році в Верховну Раду, громада його дуже підтримує. Він також є головою інвестиційної ради Ірпеня. Для нас демократичність, відкритість та співпраця із громадськими об'єднаннями були завжди важливими, питання інвестицій - у пріоритеті. Володимир Карплюк надихає громаду на розвиток.
KV: Чи є співпраця із областю? Які надії покладаєте на нового губернатора?
Анастасія Попсуй: Так, ми активно співпрацюємо. Олександр Терещук - прекрасний керівник, оперативно реагує на будь-які ситуації, із розумінням ставиться до різних питань. Якщо готується якийсь важливий для області захід, то губернатор завжди знає, що можна покластися на Ірпінь, бо в нас завжди чисто, все організовано і ми готові приймати гостей. Ми є обличчям області.
KV: Які амбіції маєте щодо кар'єрного зростання? Чи бачите себе мером міста?
Анастасія Попсуй: Я бачу себе депутатом Європейського парламенту і зараз над цим працюю. Для цього потрібно багато зробити не тільки мені, але й загалом країні. Я активно співпрацюю із Європейською асамблеєю жінок-депутатів та Європарламентом. Ми возимо туди активних жінок на навчання, розробляємо спільні проекти. Мені це дуже до душі.
А у місті я буду залишатись, допоки це потрібно громаді та моїй команді. Між нами немає конкуренції чи боротьби за владу, я дуже це ціную. І від цього виграють наші громадяни.
Читайте:
Наталія Дзюба: “За час функціонування пункту біженців конфліктів із громадою не виникало”
Михайло Нетяжук: “Порядну людину треба дуже довго вмовляти, щоб вона пішла в депутати”
Тарас Костін: “Радимось із Віталієм Кличко в питаннях управління містом”
Олексій Момот: “Сподіваюсь, новий губернатор не зупинить переїзд КОДА до Вишгороду”
Анатолій Федорчук: “Аеропортом мене шантажують постійно - ще з часів, коли не хотів вступати в Партію Регіонів”
Володимир Сабадаш: “Із інвесторів до Василькова найбільше йдуть забудовники”
Ігор Сапожко: “Нинішня модель агломерації з Києвом несе певні перестороги для Броварів”
Олександр Зарубін: “Управління містом передам винятково його жителям”
Забудови набережної міста Українка не буде, - в.о. мера Тетяна Кучер
Христина Чорненька: “Ми на шляху перетворення Ржищева у туристичний центр”
Бородянська ОТГ очікує на обіцяну державою інфраструктурну субвенцію, - Олександр Сахарук
Юрій Фомічев: “Громада Славутича нормально сприйняла будівництво ядерного сховища”
Фото: KVКиевVласть
Сегодня, 23 апреля, в Ирпене состоялся юбилейный 20-й забег факельной эстафеты “Всемирный бег ради гармонии”. Среди бегунов были уже традиционные участники - 35 воспитанников спортивного клуба “Санчин”, который действует на базе Ирпенской ЗОШ №3.
Об этом KV стало известно из сообщения пресс-службы Инвестиционного совета Ирпеня.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Спортсмены во главе с тренером Ириной Петренко стартовали в 8 утра от Ирпенской ЗОШ №17, а финишировали - в 14:00 на Центральной площади города. В общем пробежали 35 километров и посетили 11 локаций в Ирпене, Буче и Гостомеле.
“Теперь факел, который несли ирпенские бегуны, отправится в путешествие по Украине и Европе. Эта акция призвана популяризировать здоровый образ жизни, объединять разные страны и народы, демонстрировать стремления людей к гармонии и миру. Я рад, что Ирпень активно вливается в мировое общество. Мы поддерживаем позитивные мировые акции, перенимаем европейский опыт развития городов и общин”, - прокомментировал событие глава Инвестиционного совета Ирпеня Владимир Карплюк.
Напомним, 21 апреля в Ирпене, Вишневом и Боярке состоялся Большой детский турнир BeyBlade-2019. Больше всего участников было в Ирпене: на Центральной площади соревновались 743 блейдера. Городской стадион в Боярке собрал 438 игроков, а центр Вишневого - 390. Это крупнейший в Украине турнир BeyBlade. Как известно, BeyBlade-турниры с использованием японской игрушки проходят во многих странах мира.
Читайте: Гаджетам наперекір: турнір BeyBlade зібрав у трьох містах понад 1500 дітей
Фото: пресс-служба Инвестиционного совета Ирпеня.
КиевVласть
Минулих вихідних понад півтори тисячі дітей Приірпіння прийшли і приїхали на Великий турнір BeyBlade-2019. Змагання відбулися одразу у трьох містах. Найбільше учасників було в Ірпені: на Центральній площі змагалися 743 блейдери. Міський стадіон у Боярці зібрав 438 гравців, а центр Вишневого – 390. Таким чином, у нас відбувся найбільший в Україні турнір BeyBlade.
Загалом до фіналу дійшли 48 гравців – їх було по 16 у кожному місті. А чемпіонами стали Дмитро Куц в Ірпені; Артем Пушкарьов у Боярці і Тимофій Кнороз у Вишневому. Щиро вітаю переможців і кожного учасника, який сміливо приєднався до турніру!
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Лідери гонки отримали найновіші набори для гри Beyblade Gatinko Battle Set Takara Tomy (два блейди, арена та лаунчери). Подарунок отримав і кожен із фіналістів: найновішу іграшку Cho Z Beyblade Takara Tomy й лаунчер.
Але наш турнір BeyBlade - це історія не про перемоги чи поразки. Це історія про те, як можна відволікти дітей від планшетів і телефонів. BeyBlade - це гра “очі в очі”, така, як колись були в нашому дитинстві. На мою думку, нашим дітям потрібно побільше таких розваг – на вулиці, з друзями, а не тільки зі скляними екранами. Нам вдалося зібрати дітей разом, створити додаткову можливість для їхнього самовираження, для того, щоб вони познайомилися між собою, поспілкувалися, подружилися. Саме тому мені ця гра подобається: вона хоча б частково допомагає вирішити проблему “цифрового покоління”.
Разом з дітьми до гри активно долучаються й батьки. Наприклад, Сергій Лук'яненко з міста Ірпінь вперше в житті прийшов з сином Павлом на такі змагання. У Павла вже є понад 40 бойових конструкцій і він збирається розширювати колекцію. Оксана Рошка разом із сином приїхали до Ірпеня з Бородянки, аби вперше спробувати себе в “іграшкових” боях.
Гра BeyBlade в останні роки набула великої популярності серед дітей і підлітків усього світу. Головний її атрибут – однойменна іграшка (іноді її назву скорочують до “бей” або “блейд”), схожа на традиційну дзиґу. Її автор - японець Такао Аокі. Перші бейблейди почала виготовляти японська компанія “Takara Tomy” у 1999 році.
У комплект для гри, окрім, власне, бейблейдів, входить також пусковий механізм (лаунчер), який розкручує дзиґу, та спеціальний ринг-арена для блейд-битв – Бейстадіум.
BeyBlade-турніри відбуваються у багатьох країнах. І я радий, що українські діти також мають можливість долучатися до світових ігрових трендів.
Читайте: Жители Ирпеня во главе с Карплюком организовали велопробег до Киева
Володимир Карплюк, лідер партії "Нові обличчя"КиевVласть
З 27 по 30 березня в Київському палаці дітей та юнацтва проходив Міжнародний дитячо-юнацький фестиваль-конкурс народної музики “ZOLOTE ZERNO”.
Головна тема фестивалю: “Фольк об’єднує серця”. У Фестивалі взяли участь інструментальні, вокальні та вокально-інструментальні колективи й солісти-виконавці з Києва, Харкова, Мелітополя, Вугледара, Кривого Рогу та інших міст України, ансамбль народної музики “Первоцвіт”, ансамбль бандуристів “Золоті струни”, ансамбль музичних інструментів “Експромт” Київського Плацу дітей та юнацтва, також зарубіжні гості з Польщі (місто Лодзь) й Франції (місто Сартрувіль).
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
Засновники фестивалю: Департамент освіти і науки виконавчого органу Київської міської ради Київської міської державної адміністрації, Київський Палац дітей та юнацтва, при підтримці Національної Всеукраїнської музичної спілки. Ініціатор, організатор і Голова оргкомітету Фестивалю – художній керівник ансамблю народної музики “Первоцвіт” КПДЮ Олександр Лисич. Гостей і учасників дійства вразили неординарне, феєричне відкриття й завершення Фестивалю – виступ зведеного оркестру – оркестри народних інструментів і народної музики з Києва, Мелітополя, Кривого Рогу, Вугледара, Харкова (Україна), Сартрувіля (Франція), та Лодзя (Польща)!
Учасників і гостей фестивалю-конкурсу привітала директор Київського Палацу дітей та юнацтва Оксана Добровольська: “Це вже 3-й фестиваль, який проходить в рамках національно-патріотичного проекту “Ми – разом!”. Дуже символічно, що ми приймаємо гостей з Європи в географічному центрі Європи. Всі ми хочемо добра та злагоди. Маємо бажання об’єднуватися навколо народних традицій, культури, музики. Через пізнання ми краще розуміємо один одного та прагнемо до збереження миру та спокою. Фестиваль проходить під девізом “Фольк об’єднує серця!”, і мені, як директору, дуже приємно, що все це відбувається саме в Київському Палаці”. Також з вітальним словом виступив голова журі фестивалю-конкурсу, народний артист України, соліст Національної філармонії України, професор Національної музичної академії України ім. П.І. Чайковського Сергій Грінченко.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Юні музиканти вражали своїм потужним професійним виконанням народної музики. Кожен колектив вирізнявся особливим колоритом та самобутністю.
Родзинкою фестивалю стало феєричне виконання на Гала-концерті зведених номерів вокалістів, інструменталістів та ансамблю бандури.
Виступи юних музикантів оцінювало професійне жюрі до якого увійшли: заслужений артист України, художній керівник камерно-інструментального ансамблю “Дивограй” Національної філармонії України Вадим Чорнокондратенко, лауреат всеукраїнських та міжнародних конкурсів, бандуристка, артистка ансамблю “Рідні наспіви” Ірина Бідненко, солістка Національної філармонії України, викладач, кандидат мистецтвознавства КНУКіМ, лауреат літературно-мистецької премії ім. Д. Луценка Тетяна Школьна, заслужена артистка України, виконавиця українського фольклору, директор ГО “Народна філармонія України” Лариса Лоцман, заслужений артист України, провідний артист хору ім. Г. Верьовки Степан Школьний, зав. відділу художньої творчості КПДЮ, відмінник освіти України Наталія Петлицька, директор муніципальної школи мистецтв м. Сартрувіля (Франція) Сандрін Самін, директор Палацу молоді ім. Ю. Тувіма, директор Міжнародного Фонду підтримки й розвитку творчості CONVIVO та Міжнародного фестивалю творчості “Folkowe inspiracje” Адам Кохер.
Жюрі відмітили теплу атмосферу фестивалю, чудову організацію. ІІІ Міжнародний фестиваль-конкурс народної музики “ZOLOTE ZERNO” - це нові знайомства, обмін досвідом, виступи, репетиції, конкурсні прослуховування та Гала-концерт.
Другий день фестивалю став відкриттям для учасників.
Юні музиканти, вокалісти, інструменталісти через майстер-класи відкривали для себе безмежний світ української народної творчості. Під керівництвом педагогів і вихованців Палацу юні співаки й музиканти власноруч виготовляли браслети-обереги, декоративні сувеніри , шили курчат до Великодня, ткали килимки. Діти створювали сувеніри-подарунки, наповнювали їх власною енергією, теплом і талантом.
Матеріал створено в рамках Проекту “Юн-Пресс-KV”
КиевVласть
Вже наступного року Київщина готуватиметься до виборів міських голів та депутатів. За свою каденцію міські голови встигли наробити багато чого. Час від часу вони жаліються, що їхньої кропіткої праці не помічають, а вони працюють, не покладаючи рук. Вивчити ситуацію кожного міста, а тепер ще й об'єднаних громад, вирішила KV. Протягом майже 8-ми місяців ми спілкуватимемось із головами про їхні проблеми і досягнення. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю розмова із мером Славутича Юрієм Фомічевим.
KV: Децентралізація - які плани? Чи плануєте ви об'єднуватися із селами Чернігівської області? Яка проводиться робота?
Юрій Фомічев: Ми б із задоволенням об'єдналися із селами Чернігівської області та тими населеними пунктами, що розташовані навколо Славутича. Однак, законодавство не дозволяє створити громаду із двох областей. Тому, ми із процесу децентралізації випадаємо взагалі. Коли процес тільки починався, прийняли рішення щодо визнання Славутича громадою, оскільки ми абсолютно спроможні.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Як залучуєте на територію інвесторів?
Юрій Фомічев: Ми не є супутником мегаполісу, тому маємо нерівні конкурентні умови. Із інвесторами у нас проблема, як і у багатьох невеликих міст. Свого часу, при закритті ЧАЕС, у нас була створена Спеціальна економічна зона, яка давала можливість залучати інвесторів. Це преференції, які вирівнювали наші можливості у порівнянні із іншими. Наразі законом України про державний бюджет ці умови скасовано, ми постійно працюємо над тим, аби їх повернути. Позиція Міністерства фінансів у цій ситуації досить стримана, оскільки вони вважають наші преференції втратами у держбюджет. Але ми намагаємось довести, что нуль від нуля все одно дорівнює нуль, а 50% від наших інвестицій - це набагато більше.
Взагалі для інвесторів маємо ряд переваг. Це, наприклад, кваліфікована робоча сила. Але існує також проблема через нестабільну ситуацію в країні, що стримує інвесторів.
Ми створили проект “Сонячне місто”, на його базі - “Муніципальний енергетичний кооператив”. Плануємо встановити сонячну електростанцію на даху комунальних будівель. Але інвесторами в цьому будівництві будуть виступати пересічні громадяни. Кооператив дає можливість стати інвестором із низьким порогом входу, один пай буде коштувати 400-500 доларів, їх можна придбати необмежену кількість. Тоді людина стає співвласником електростанції і буде отримувати прибуток із “зеленого” тарифу. Зараз триває пільговий період, коли вкластись можуть лише жителі Славутича, але інші громадяни вже також активно реєструються на відповідному сайті.
Наші жителі - люди із активною громадянською позицією. Місто взагалі унікальне - із 25 тисяч населення тут проживає 50 національностей. Фактично ми створили його самостійно. І вважаю, що нетрадиційний підхід навіть до питання інвестицій - це наш великий плюс.
KV: Чи багато місцевих жителів працюють на Чорнобильській АЕС? Чому були проблеми із заробітною платою?
Юрій Фомічев: Там налічується 2 500 робочих місць, ще близько 800 працівників обслуговують ЧАЕС, інші працюють у міжнародних проектах. Всього приблизно 4 тис. славутичан працюють у Зоні відчуження, середня зарплата по місту - 14 тис. гривень.
Затримка виплат зарплати була більше через бюрократичну причину, ніж політичну. Від управлінців початок року завжди вимагає напруженої роботи. На якомусь етапі адміністрація того чи іншого відомства не спрацювала, кошти не були підготовлені вчасно. Через це ми звернулись до голови КОДА і нашого народного депутата і тоді персонал Чорнобильської АЕС отримав виплату. Інколи така ситуація повторюється саме на початку року. На жаль, держава поки не налагодила систему, яка б не давала збоїв.
KV: Наскільки місто залежить від цього підприємства?
Юрій Фомічев: Воно формує 30% міського бюджету. У 2000 році це було 98%. Ми провели диференціацію економіки, залучили інвесторів. Сьогодні до нас прийшов інвестор, який буде впроваджувати сучасні технології, а саме виготовлення базальтової нитки, що використовується в тому числі у авіабудуванні. За 2-3 роки обіцяють створити 300 високооплачуваних робочих місць.
KV: Який відсоток місцевих жителів отримують субсидії?
Юрій Фомічев: У минулому році отримували близько 2,5 тис. жителів. У цьому році менше 1,5 тис. жителів. Так вийшло, що у нас живуть найбагатші пенсіонери в Україні. Близько 1000 чоловік мають пенсію більше 10 тис. гривень. Ми іноді дискутуємо із керівником Пенсійного фонду області, він каже - у Славутичі зависокі пенсії. А ми відповідаємо - ні, це в Україні вони занизькі.
KV: У Іванківському і Поліському районах кажуть про зростання рівня онкологічних захворювань. Яка ситуація у Славутичі?
Юрій Фомічев: У нас є такі проблеми, але вони пов'язані із різними факторами, не можна сказати, що причина тут тільки в аварії на ЧАЕС і ліквідації наслідків. Середній вік людей змінюється. Колись він у нас становив до 30 років. Тепер - 38 років.
KV: Чи є "сміттєва" проблема?
Юрій Фомічев: Існує проблема у системі збору та переробки сміття, із вивезенням проблему вирішуємо. Є у нас полігон твердих побутових відходів, він підтримується у якісному стані, хоча я вважаю, що можна було б і краще. Але експерти, які до нас приїздять, стверджують, що наш полігон - один з кращих у країні.
Інколи жителі вивозять сміття у ліс. Поки не зміниться свідомість людей, нічого не зміниться. Я вважаю, що в Україні дуже не вистачає такої структури як муніципальна поліція для контролю таких дій. А кардинально змінити ситуацію може тільки досвід Німеччини у 30-ті роки - якщо побачив, що сусід скинув сміття і не сказав, то відповідаєте за це обоє.
Хоча у Славутичі громада дуже свідома. Ми поставили декілька баків для роздільного сміття і люди з одного мікрорайону несуть сміття в інший, щоб розкласти по класифікації. Потім ми це веземо на полігон, на сортувальну лінію.
KV: Народні бунти - чи влаштовують громаду тарифи?
Юрій Фомічев: Як член громади можу сказати, що тарифи високі. Працювати із тарифами потрібно в двох напрямках - ефективність виробництва послуги та споживання. В нас запущений процес переходу з газу на тріску. Плануємо на опалювальний сезон 2020-2021 років повністю перейти на альтернативне джерело. Тариф на опалення у нас становить 1620 гривень за гігакалорію, це близько 40 гривень за квадратний метр без лічильника. Два роки тому ми встановили лічильники абсолютно у всі багатоквартирні будинки. По-перше, на 15% знизилось споживання тепла. Вплинуло те, що жителі встановили енергозберігаючі вікна та двері, утеплились ззовні. Ну і звісно почали економити. У будинках, де мешканці добросовісно ставляться до споживання, середній тариф становив 20-25 гривень за кв. м.
Тому питання не в тарифах, а в споживанні. Кожен хоче гарно заробляти. І кочегари, і сантехники, і працівники ЖКГ теж хочуть.
KV: Як з приводу боржників? Вже почали відключати воду?
Юрій Фомічев: Це політика справедливості. Законодавство України занадто ліберальне до тих, хто може і не сплачує за комунальні послуги. Це несправедливо у відношенні до тих, кому набагато важче, але вони платять. Ні для кого не секрет, що найкращі платники - пенсіонери. У них залишається 300 гривень, щоб дожити до пенсії, але вони не мають боргів. А є ті, хто не платить і каже - а що ви мені зробите? Для таких людей застосовуємо такі важелі впливу як припинення подачі послуг. Ми маємо партнерські стосунки із найближчим обласним містом Черніговом, їх водоканал має необхідне обладнання. Вони приїжджають і без доступу в квартиру перекривають воду боржникам. Ми таку практику застосовуємо не вперше і повірте - кошти знаходяться у всіх.
KV: У 2017 році місто “відрізали” від постачання газу. Чому виникла така заборгованість та як вирішили ситуацію?
Юрій Фомічев: Нас вчать жити у сучасному капіталістичному світі. За послуги потрібно платити. Ситуація в наступному - при зупинці ЧАЕС ми втратили 8,5 тисяч робочих місць. Це дуже суттєвий ресурс. Коли місто будувалось, воно розраховувалось на більше 50 тис. населення і вся інфраструктура відповідно. Чого в нас тільки немає - басейни, спортивні комплекси, Палац дітей та молоді, Школа мистецтв, Кіноконцертний комплекс, Будинок культури і ще багато чого, навіть кінно-спортивна база і яхт-клуб. Майже все у пішій доступності. В Україні, та і навіть у Європі, важко знайти таке місто.
Коли зупиняли ЧАЕС у Законі про зняття з експлуатації було прописано, що Славутич має отримувати із держбюджету дотацію на утримання інфраструктури. З 2009 до 2019 роки ця сума залишалась незмінною. У цьому році виникла проблема. Дотація 10 млн гривень сьогодні і тоді (в 2009 році) - це різні суми. Я розумію, що боргів не має бути. Але ж має бути справедливість. Перед “Нафтогазом” у нас виникла велика заборгованість. А там політика проста - є гроші, є газ. Тому, нам його і відключили.
Звісно ми шукали різні важелі впливу, залучали міжнародних партнерів, але система вже так не працює. Незважаючи на те, що мені довелось тоді пережити, я радий, що такі зміни відбулися. Повернення назад вже не буде.
Завдяки одному із інвесторів, у якого приватна котельня, нам вдалось забезпечити 25% міста. Довелось зняти із усіх запланованих місцевих програм кошти і віддати їх за газ. Ми ледь витягнули, щоб виплатити зарплати бюджетникам. Наразі укладено договір реструктуризації боргу, ми його виконуємо. Також добудовується друга черга котельної з ТЕЦ і майже збудована ще одна приватна котельна. Ми будемо мати більше половини заміщення газу, а коли добудується ТЕЦ, то зможемо працювати взагалі без газоспоживання. Звісно, газ потрібен, адже це енергобезпека. Тому більше таких проблем не має виникати, до того ж цього року нам збільшили дотацію до 30 млн гривень, її теж не вистачає, але вже краще.
KV: Тоді Геннадій Зубко закликав вас піти з посади, ви відмовились. Як можете прокоментувати?
Юрій Фомічев: На наступний день після його заяви я провів громадські обговорення із жителями міста, повідомив про таку пропозицію. Я був готовий скласти повноваження і піти. Але люди сказали “ні”. Їм потрібна була не відставка, а тепло.
KV: Як громада була налаштована щодо будівництва сховища ядерного палива?
Юрій Фомічев: Мабуть ми єдине місто в Україні, де громада нормально сприйняла таку перспективу. У цьому дійсно унікальність Славутича. Просто ми розуміємо, про що йдеться. Відпрацьоване ядерне паливо - це не ядерні відходи, а стратегічний продукт. Дуже багато спекуляцій було - гадючник, могильник… Україна не може відмовитись від ядерної енергетики. Ми можемо декларативно заявляти будь-що, але 65% споживання електроенергії в країні забезпечує атомна енергетика. Сьогодні Україна зберігає відпрацьоване ядерне паливо у Російській Федерації. Коли таке рішення приймалось у 2008 році, ніхто не міг передбачити ситуацію, яка є зараз. Але рахували економічну складову - 200 млн доларів в рік за зберігання з обов'язковим поверненням. У нас є об'єктивна територія - Чорнобильська зона. Вона буде непридатна для проживання людей ще багато тисяч років. У розумінні людини це назавжди. Неможливо спрогнозувати, яким буде світ. А вже сьогодні такі шкідливі технології застосовуються. І Славутич був готовий до будівництва сховища. Якщо хтось скаже, що Іванків ближче до нього буде знаходитись, то нагадаю - 4,5 тисячі наших жителів працюють у тій зоні щодня.
Ми розуміли, що це відповідальність за майбутнє. Наприклад, два роки тому проводили громадські слухання щодо будівництва заводу простроченого добрива для сільського господарства. Так, це шкідливо, але сучасні технології дозволяють зробити його більш нейтральним. І Славутич погодився на такий завод. Питання, які задавали інвестору - які механізми, як проходитиме очищення, яким чином будете проводитися транспортування? На жаль, юридично нам не вдалося такого інвестора залучити. Але слухання пройшли позитивно. У нас фахові люди, які розуміють, що таке безпека і як її гарантувати.
KV: Найбільше коштів, розподілених КОДА на інфраструктурні об'єкти за рахунок ЦСВЯП, має отримати Славутич. На що плануєте витратити кошти?
Юрій Фомічев: Майже рік визначалась процедура розподілення цих коштів, адже така практика у нашій країні застосовується вперше. Потім з'явилася трьохстороння угода між НАК “Енергоатом”, Адміністрацією зони відчуження та Київською ОДА щодо механізмів реалізації коштів. Ці механізми вимагають розробки проектно-кошторисної документації та проведення експертизи органом місцевого самоврядування. Так вийшло, що Славутич першим виготовив документацію. Це далеко не всі кошти, навіть не третина їх. І інколи у політичній площині використовують той факт, що Славутичу дали більше. Якби Іванківський та Поліський райони подали більше проектів - їм би дали більше.
Ми зібрали депутатів та громадськість і сказали - у нас є гроші, пропонуйте, на що їх витрачати. Але не потрібно думати, що вони впали з неба. Це лише маленька компенсація за ті умови, в які ми потрапляємо. Зрозуміло, що треба розпочати з “латання дірок ” - дороги, заміна вуличного освітлення та інші дрібниці. Але це до 30% наших потреб. Далі - масштабні проекти. Наприклад, минулого року ми отримали величезний медичний комплекс, який потрібно перетворювати у сучасну лікарню. Також хочемо збудувати власну котельню на відновлювальному паливі, щоб впливати на тарифи. Плануємо побудувати сучасну початкову школу, щоб перевести туди всіх дітей 1-4 класів, аби зменшити їх спілкування із старшокласниками і вберегти від дорослого життя.
Тому ті проекти, які мали фінансувати за рахунок міста, ми відразу подали до КОДА. Навіщо коштам пропадати? Все ж таки не забуваємо про борг перед “Нафтогазом”.
KV: Що за ситуація була із захопленням підприємства “Атомремонтсервіс”?
Юрій Фомічев: Це підрозділ державної компанії НАК “Енергоатом”, але на тій території ще є приватна компанія, якій вони здають приміщення в оренду. І була спроба рейдерського захоплення саме тієї компанії. Там декілька разів відбувалась зміна власника. І на хлопців, які приїхали забрати владу, вплинув той факт, що АРС - це ядерний об'єкт. Їх попередили, що якщо через 10 хвилин вони не підуть, то будуть серйозні наслідки. Після цього відбувались слідчі дії. Це внутрішня проблема, вони самостійно розбираються. Для нас важливо, щоб податки сплачувались і люди могли там спокійно працювати.
KV: Ситуація в міській раді - як миритесь із депутатами?
Юрій Фомічев: У нас представлено 9 політичних сил серед 26 депутатів. Але за час роботи міськради жодної фракції не було створено. У кінці минулого року була створена депутатська група, але я не можу назвати їх опозицією. Там є частина депутатів із різних політсил, вони зайняли позицію критики і це добре. Є дискомфортна ситуація, яка змушує більш ретельно пильнувати за тим, які рішення приймаються.
Взагалі, у нас повна співпраця, у сесійні дні сидимо до вечора, дискутуємо більшу частину часу. Але не про політику, а про дійсно важливі для міста питання. Кожен хоче зробити місто кращим, але має власне бачення щодо цього. Та завжди ми приходимо до одного - місто має розвиватись.
KV: Чи є співпраця із областю? Які надії покладаєте на нового губернатора?
Юрій Фомічев: Ми розуміємо, що Славутич - такий собі острівець на іншій землі. Але із обласною радою та адміністрацією співпрацюємо, навіть ситуація із зарплатами працівникам ЧАЕС - гарний тому приклад. Голова до нас ще не приїздив, але ми спілкуємось. Сподіваюсь, що й надалі у нас будуть гарні стосунки.
KV: Раніше ви керували рядом підприємств, які переважно пов'язані із нерухомістю та зареєстровані у Славутичі. Чи надавали ви, як міський голова, якісь привілеї хоч одному із них?
Юрій Фомічев: Мої компанії працювали у напрямку будівництва і я принципово цю діяльність припинив. Залишилась тільки діяльність у напрямку обслуговування нерухомості, але там співпраця із міжнародними проектами, тому до міста вони не мають жодного відношення.
KV: Як можете прокоментувати інформацію, що компанії, зареєстровані на вашу дружину, у 2016-2017 роках отримували підряди від управлінь міськради?
Юрій Фомічев: Так, це було, але, повторюсь, сьогодні це припинено. Ті управління, які працювали із компаніями, розуміли якість та гарантії. Жодних проблем не виникало. Попит на ці компанії був, але політична складова вирішила інакше. Зараз підрядами займаються інші компанії, там працюють ті самі люди, робота не зупинилась.
KV: Які стосунки із Ярославом Москаленко? Дає поради з управління містом?
Юрій Фомічев: Чудові робочі стосунки. Можу сказати, що такого народного депутата у Славутичі не було ніколи. Інколи я прошу у нього підтримки у вирішенні питань, які вище місцевих. Але якщо не питати, то порад не дає. З місцевих питань радимось із командою. Звісно, ми хочемо, щоб він приїздив до нас щодня. Але такої можливості немає. Особливо молодь любить з ним спілкуватись.
KV: Наскільки глибоко введено у курс справ міста Володимира Удовиченка?
Юрій Фомічев: Він обласний депутат від Славутича і має розуміти, чим живе місто. Його син є активним депутатом міської ради. Тому він у курсі справ настільки, наскільки йому дозволяє час. Від того, що він перестав бути міським головою, справ у нього не поменшало. Безперечно ми спілкуємось, я іноді запитую у нього поради відносно минулих подій. Але останнім часом у місті він буває рідко.
KV: Які амбіції маєте щодо кар'єрного зростання?
Юрій Фомічев: У мене немає в планах залишати місто. Сьогодні я тут, бо обожнюю Славутич. Закохався у нього ще у 1993 році, коли вперше приїхав у гості до товариша. У 1996 році переїхав сюди жити, бо тут зустрів майбутню дружину.
Я був у Європейських країнах і за межами Європи. Кращого міста ніде не бачив. І я готовий віддати йому усе життя. Можливо,не на посаді мера, морально дуже тяжко, коли вночі сняться дороги і труби. Та я точно тут буду корисним, знайду собі заняття. Але на ще одну каденцію обов'язково піду.
Читайте:
Наталія Дзюба: “За час функціонування пункту біженців конфліктів із громадою не виникало”
Михайло Нетяжук: “Порядну людину треба дуже довго вмовляти, щоб вона пішла в депутати”
Тарас Костін: “Радимось із Віталієм Кличко в питаннях управління містом”
Олексій Момот: “Сподіваюсь, новий губернатор не зупинить переїзд КОДА до Вишгороду”
Анатолій Федорчук: “Аеропортом мене шантажують постійно - ще з часів, коли не хотів вступати в Партію Регіонів”
Володимир Сабадаш: “Із інвесторів до Василькова найбільше йдуть забудовники”
Ігор Сапожко: “Нинішня модель агломерації з Києвом несе певні перестороги для Броварів”
Олександр Зарубін: “Управління містом передам винятково його жителям”
Забудови набережної міста Українка не буде, - в.о. мера Тетяна Кучер
Христина Чорненька: “Ми на шляху перетворення Ржищева у туристичний центр”
Бородянська ОТГ очікує на обіцяну державою інфраструктурну субвенцію, - Олександр Сахарук
КиевVласть
Цикл інтерв'ю з очільниками міст Київщини, який KV запустила в січні цього року, отримав неабиякий резонанс. Після публікації тієї чи іншої розмови до редакції надходить по кілька відозв від місцевих активістів та політиків. Хтось схвально ставиться до виголошених головами тез, хтось, навпаки, - дуже критично сприймає їхні відповіді. Запускаючи цей цикл, KV ставила за мету якомога досконаліше вивчити ситуацію у кожній громаді, роздивитися її з усіх кутів та дати читачеві максимальне поле для роздумів. Досягти цього нам згодилися допомогти лідери місцевої громадсько-політичної думки. Сьогодні говоримо про Українку із співзасновником громадської організації “Трипільський край” Євгеном Цяпенко.
KV: Вас знають в Українці як людину, яка активно займається громадською діяльністю. Яка мета? Чому ви стільки часу цьому приділяєте?
Євген Цяпенко: Між багатоповерхівками по вулиці Будівельників, де я живу все своє життя, та правим берегом річки Стугна залишилося 4 га чудового лісу. Це місце традиційного відпочинку жителів всієї Українки. І ось до цього, одного з останніх у місті клаптиків справжньої природи, має свій комерційний інтерес Сергій Рубан, власник компанії-забудовника “Укржитлоінвест”. І я три роки тому долучився до руху по захисту цього лісу. Там я познайомився з чудовими людьми, зокрема Алевтиною Шмагель та Ольгою Нос, які з іншими жителями Українки ще до цього багато років системно боролися проти варварських планів забудовника. Вони об’єднали навколо себе сусідів, знайомих, змусили Прокуратуру судитися за наш ліс. Багато в цьому допомагає і народний депутат України Віктор Романюк. Побачивши вже особисто, як цьому забудовнику всіляко сприяли і мер Павло Козирєв, і міськрада, я зрозумів, що дії такої влади направлені лише на розграбунок мого рідного міста і їх треба зупиняти.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Торік вже і сам забудовник Сергій Рубан публічно визнавав, що будувати на цій ділянці лісу - злочин проти жителів Українки. Але, це лише його слова і маючи юридичні підстави він у будь-який день може почати там будівництво. Сьогодні все частіше до нас доходить інформація, що пан Рубан насправді зовсім не відмовився від своїх планів знищити ліс на правому березі Стугни. Тому і ми маємо бути готові протидіяти.
KV: Розкажіть про скасування рішення міськради щодо затвердження ДПТ на ул. Приозерній. Як проходить судовий процес? У чому вбачають порушення?
Євген Цяпенко: Ми є свідками реалізації шахрайської “схеми Кернеса”. Це коли декілька людей реєструють будівельний кооператив та, користуючись провладним ресурсом, спочатку безкоштовно отримують у міста ділянки землі під забудову багатоповерхівок, а потім ще змушують місцеві органи самоуправління на мільйони бюджетних гривень проводити їм комунікації. У нас в Українці всі депутати від партії “Самопоміч” є засновниками кількох будівельних кооперативів.
Ліс на правому березі р.Стугна в м.Українка. Фото Євгена Цяпенка
По моїй заяві Прокуратура Київської області подала позов до суду. Вже відбулось перше засідання, але воно було скоріше підготовчим. Нас не дуже влаштовує суддя, оскільки він судив “Автомайдан” і через це до нього багато питань.
Суддя Валерій Журавель
Порушень у ДПТ дуже багато. Проект був затверджений без розгляду архітектурної містобудівної ради та відповідних державних органів, що необхідно за законом. Місцева влада стверджує, що ДПТ запроектований на приватних ділянках, але насправді із 1,5 га тільки 1,1 є приватними. Усе інше - територія лісгоспу, де розташовані дерева, які планують вирубати. Це два основних порушення, які вказані у позові.
Ще одним порушенням є невідповідність сучасним державним будівельним нормам, які набрали чинність з 1 вересня 2018 року. Кооператив та міська влада вважають його таким, що втратив свою силу через судове рішення. Але я маю лист Мінрегіону щодо його чинності. Крім того, кооператив “Кальміус”, який було створено на базі першого кооперативу “Паритет”, вже отримав містобудівні умови та обмеження і в них фігурує саме той ДБН, який нібито скасовано.
Лист Мінрегіону
Науково-дослідний і проектний інститут містобудування теж підготував свою, невтішну для планів забудовників, рецензію. У висновку цієї державної установи зазначається, що даний детальний план території “не може бути рекомендований до проходження процедури погоджень у встановленому законодавством порядку та затвердження”.
Висновок рецензії НДПІ Містобудування
Але в Українській міській раді власне розуміння законодавства і тому зараз ми змушені говорити про судовий процес. Поки передумов для затягування справи ми не бачимо, але за власним досвідом не виключаємо таку можливість.
KV: Яка громадська думка щодо забудови набережної?
Євген Цяпенко: Абсолютно не віримо у обіцянки міської влади щодо заборони забудови. Коли торік ставили питання забудови і планувалось створення погоджувальної ради із небайдужих активістів для вивчення цього питання, Тетяна Кучер, яка тоді ще була головою земельної комісії, виступала проти її створення. Але коли зрозуміла, що ми налаштовані серйозно і перемога на нашому боці, то почала нас підтримувати. І сьогодні серед її оточення ширяться чутки, що виконком все ж має наміри забудувати набережну кафе, ресторанами.
Крім того, депутат міськради Андрій Гаркуша, який є членом кооперативу “Паритет” писав до виконкому листа із проханням виділити землю на набережній для будівництва житлово-будівельного кооперативу. Оскільки землю видають після затвердження містобудівної документації, є побоювання, що такі плани здійсняться. Формально проект ДПТ набережної пройшов громадські слухання і зараз туди можуть внести будь-які зміни і затвердити його. А напрацювання погоджувальної ради просто зникнуть.
KV: Чим закінчилась історія із скандальною забудовою, вирубкою дубів та побиттям активістів?
Євген Цяпенко: На даний момент із забудовником, який починав будувати, закінчився договір оренди. Цю землю передали житлово-будівельному кооперативу, який створили інвестори, що вкладали кошти у квартири. Досі не усі інвестори туди увійшли і я знаю, що на них зараз здійснюється тиск. Потім цей кооператив оформив право власності на недобудову, хоча це неможливо без погодження усіх інвесторів.
Складнощі ще в тому, що дозвільні документи оформлені на минулого забудовника. У тієї компанії два керівника, один із них не дає згоди на переоформлення і навіть подав до суду на Українську міську раду.
А взагалі цей проект будівництва ще минулий мер Павло Козирєв продав горе-забудовникам. Вже згодом під час громадських слухань замовник будівництва і головний архітектор нас запевнили, що дуби знаходяться за межами запланованого будівництва. Але вже на земельній комісії проект розвернули так, що дуби почали заважати. І тихенько за це проголосували. Якби не чіпали дерева, ніхто б і слова не сказав, активісти були готові до діалогу, але ніхто нам назустріч не пішов.
KV: Ви стверджували, что на сесії 24 січня активістів не пустили в зал засідань. У чому проблема?
Євген Цяпенко: П’ять громадських організацій Обухівщини - “Трипільський край”, “Самооборона Обухівщини”, “Спілка учасників АТО міста Українка”, “Правий сектор” і “Об'єднання сімей загиблих (померлих) воїнів АТО “Ми пам'ятаємо. Обухівщина” перед новим роком зареєстрували петицію щодо проведення аудиту майна громади, яка дуже швидко набрала необхідну кількість голосів. Ми пішли до в.о. голови міськради Кучер, вона пообіцяла, що петицію розглянуть на профільних комісіях і винесуть на сесію. Наша мета була - попередити той дерибан, який зараз відбувається. Головна вимога у петиції - провести повний аудит земельних ділянок, житлових приміщень, що знаходяться на балансі міськради, адже забудовники передавали їм десятки квартир, які було розподілено невідомо кому. Також вимагали на час проведення аудиту заборонити виділення землі в комерційних масштабах. Саме цей пункт в міськраді назвали протизаконним.
Але це в жодному разі не забороняє нам прийти на сесію і зачитати свою петицію. Депутати мали вирішувати - підтримувати її чи ні. Та двері були заблоковані невідомими особами, нас на засідання не пустили. Давали вказівки тим особам Леван Дарсанія і Владислав Вергун. Коли мене викликали на допит у поліцію, я вказав це у свідченнях.
KV: У деяких скандалах, пов'язаних із Українкою, звучить ім'я Левана Дарсанії. Хто ця людин?
Євген Цяпенко: Ця людина мені дуже не подобається. За ним негарний шлейф ще з Харківщини, де він жив раніше. Вже на Обухівщині я особисто був присутнім у Трипіллі на сборах рибгоспу, власнику якого Дарсанія намагався створити проблеми. Але зараз він гарно спрацювався з Кучер і, наразі, він має статус радника міського голови і є членом виконкому.
KV: Чи виявляли якісь порушення у процессі проведення інвентаризації, розпочатої після затвердження відповідної петиції?
Євген Цяпенко: Проводиться інвентаризація будівель, землі поки не почали перевіряти. Наразі виконком виявив, що місцева газета “Дніпровський проспект” займала приміщення без договору оренди. Не дивлячись на те, що вони працювали на потреби Козирєва, із солідарності до колег я такі дії влади не підтримую. У газети був процес роздержавлення і потрібно ще розібратись, чи мають вони право там знаходитись. По факту були зламані замки, журналісти викликали поліцію. Але вже вночі представники виконкому звідти винесли всю техніку.
Після інвентаризації мають проводити аудит і у рішенні міськради вказано, що цим буде займатись Державна фіскальна служба. Але насправді це не їхня компетенція, а іншого державного органу.
Ми пропонували замовити повноцінний аудит у компанії міжнародного рівня із чистою репутацією. Міська влада сказала, що це коштуватиме мільйони. Я дізнався, що вартість складає близько 200 тисяч гривень. Але тепер мені незрозуміло - якщо в бюджеті немає коштів, то яким чином виконком планував купити два службових автомобілі вартістю по 600 тисяч гривень? Тим паче коли у місті є більш вагомі потреби.
KV: Нова влада була призначена справедливо та згідно процедури?
Євген Цяпенко: Я вважаю, що Тетяна Кучер стала виконуючою обов'язки із порушенням процедури. На сесії пропонували кандидатуру Василя Зінченка, за нього голосів не вистачило. Після цього кандидатуру на посаду секретаря має вносити мер. А його в нас немає. Ми потрапили у юридичний глухий кут, з якого неясно як виходити. Вже на іншій сесії депутати проголосували за Кучер. Але на усі наші зауваження у них одна відповідь: подавайте до суду. Я знаю, що таке судитись і скільки часу це забирає. За цей період вони встигнуть тут “наробити” справ.
Складається враження, що ця влада тільки шукає можливості для втілення власних інтересів, проблеми міста їх не хвилюють. Наприклад, цієї зими ми пережили сміттєву катастрофу. Виконком нічого не робив. При усьому негативі до минулої влади, зараз стало ще гірше.
KV: Як оцінюєте відставку минулого виконкому? Чи справді ним дистанційно керував Павло Козирєв?
Євген Цяпенко: Якщо раніше у мене були питання до їхньої професійної діяльності, то зараз я навіть з моральної точки зору не можу зрозуміти таку поведінку. Як можна було кинути місто взимку і залишити на тих, хто точно не буде працювати в інтересах громади? Погані пішли, а прийшли ще гірші. На минулу владу ми через прокуратуру заводили кримінальні справи, відстежували їхню діяльність, вони розуміли, що усі їхні плани і дії будуть оприлюднені. Звісно, що ними керував Козирєв. Це його команда, яку він збирав роками ще на посаді.
KV: Розкажіть про скандал навколо відкриття Школи змішаних єдиноборств у Зеленому залі. Хто там має тренувати? Заняття наразі проходять?
Євген Цяпенко: Наше місто славиться спортсменами, є багато секцій, займається багато дітей. Зелений зал належить міській раді, є ДЮСШ, який орендує там зали, але це просто юридичні речі. Для нас це просто місце, куди ми водимо своїх дітей.
Тетяна Кучер вирішила влаштувати туди ще одного із харків'ян - Паату Робакідзе. Він спортсмен, виступав у бойових єдиноборствах у клубі “Оплот”, який визнаний в Україні терористичною організацією. Є фотографія, де він бере гроші у відомого сепаратиста Євгена Жиліна. Він не говорить українською взагалі, російською - з великими труднощами. Не має відповідної фізкультурної освіти. У 2017 році проти нього було порушено кримінальну справу через побиття людини. Як його можна підпустити до наших дітей?
Місцеві жителі подали петицію щодо заборони відкриття, але міськрада її відхилила і навіть не опублікувала. Тоді усі дуже обурились і здійняли гвалт. Місцева влада не зважилася втілювати свої плані і Паату Робакідзе оформили на роботу у спортивний клуб адміністратором.
KV: Чи відчувають жителі Українки вплив Ігоря Кононенко?
Євген Цяпенко: Можу точно сказати, що без його особистого втручання не з’явилися б ні дві нові дороги до нашого міста, ні нове сучасне футбольне поле біля школи №2. Враховуючи, що більше 15 років місцева влада для розвитку інфраструктури міста нічого не робила, це для нас досить непогано.
З приводу впливу на місцеве самоврядування - тут навпаки вони хочуть, щоб Ігор Кононенко звернув на них увагу. Але, думаю, він розуміє, що це за люди, наскільки вони схильні до зрадництва.
KV: Які ваші прогнози щодо політичної та суспільної ситуації у місті?
Євген Цяпенко: Вважаю, що нам потрібно створювати об'єднану громаду. При Козирєві цього не вдалось зробити, адже село Трипілля, без якого ми не створимо ОТГ, добре розуміло, що на них в такому разі може чекати. Із цією владою ситуація ще більше ускладнилася. Із ними жодна свідома людина не захоче мати спільного.
А насправді передумов для розвитку у нас дуже багато. У нас неймовірні краєвиди та давня історія. Є промзона, території для будівництва підприємств, потрібно розвивати туризм, логістику. Нам не вистачає тільки добросовісного управлінця.
Читайте: Забудови набережної міста Українка не буде, - в.о. мера Тетяна КучерФото: KVКиевVласть
Вже наступного року Київщина готуватиметься до виборів міських голів та депутатів. За свою каденцію міські голови встигли наробити багато чого. Час від часу вони жаліються, що їхньої кропіткої праці не помічають, а вони працюють, не покладаючи рук. Вивчити ситуацію кожного міста, а тепер ще й об'єднаних громад, вирішила KV. Протягом майже 8-ми місяців ми спілкуватимемось із головами про їхні проблеми і досягнення. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю розмова із головою Бородянської об’єднаної громади Олександром Сахаруком.
KV: Розкажіть про історію створення об'єднаної громади. Які труднощі виникали?
Олександр Сахарук: Цей процес був тривалим, бо розпочався у 2015 році. На той час було недостатньо інформації щодо впровадження реформи децентралізації. За цієї причини ми провели чисельні зустрічі на місцях із громадянами та депутатами, де пояснювали зміст та нагальність реформи. Завдяки цьому спілкуванню громади стали більш свідомими, відчули свою значимість, адже від їхнього волевиявлення залежала доля територій на найближчі століття. Але я не можу назвати це труднощами, це корисний гарний досвід.
Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
Ми пройшли цей етап і отримали схвальні рішення сільрад усього району. Проте у 2015 році через бюрократичну причину завершити об'єднання не вдалось, оскільки селище Клавдієво-Тарасове довго вагалося і врешті-решт не прийняло відповідного рішення. А закон тоді не передбачав створення ОТГ всупереч перспективному плану. Відповідно ми отримали негативний висновок КОДА.
Та ми не опустили рук і почали процедуру повторно вже після прийняття закону щодо так званих “олійних плям”. І у 2018 році разом із сільськими головами мали повне уявлення щодо майбутньої Бородянської ОТГ. Було проведено всі слухання, прийнято рішення, документи для призначення виборів подано до ЦВК і у жовтні вони мали відбутись. Ми розраховували на цю дату, оскільки тоді б могли затвердити бюджет ОТГ на 2019 рік. Але через судовий позов одного з народних депутатів чергові місцеві вибори в Україні було перенесено на 23 грудня. Тоді мене і обрано головою тепер уже об'єднаної громади.
KV: З чого розпочали роботу? Чи можете вже відмітити якісь зміни для селища та сіл?
Олександр Сахарук: Уже 4 січня 2019 року ми провели першу сесію, де обрали секретаря, двох заступників голови ОТГ, затвердили постійні комісії, виконавчий комітет, представили депутатів. 6 січня провели другу сесію, на якій затвердили бюджет громади і забезпечили коштами всі бюджетні установи. За ці три місяці ми провели кадрові зміни, оптимізували склад працівників селищної ради. У нас запрацювали нові відділи - бухгалтерії, архітектури, розвитку, комунальних послуг. Ми запровадили електронний документообіг, електронне голосування, що значно пришвидшує роботу.
Одним із першочергових завдань для депутатів та старост було акумулювання проблематики своїх округів та сіл. Потім ми все проаналізували, розклали за пріоритетністю і напрямками, оцінили з точки зору фінансової спроможності. Натепер маємо соціальний паспорт кожного населеного пункту та кожної вулиці. Першочергово розпочинаємо вирішувати питання благоустрою, капітальних робіт інфраструктурного та соціального напрямку, вуличного освітлення, вивозу сміття.
KV: Села не скаржаться, що Бородянка їх поглинає?
Олександр Сахарук: Навпаки, аналізуючи фінансову спроможність, ми бачимо, що деякі села раніше не мали можливості покращувати власні соціальні та інфраструктурні об'єкти. Були села, де не вистачало коштів на харчування дітей, а тепер в ОТГ харчуємо всіх дітей початкової школи. В одному селі не вистачало коштів на прибирання снігу та вивіз сміття. Ці проблеми також вирішили. Деякі села не мали коштів навіть на замовлення проектної документації для проведення якихось робіт. Так, у Новому Заліссі велика проблема із водопостачанням та водовідведенням, багато років ніхто не займався модернізацією мереж. Такі проблеми є й в інших населених пунктах. Тому окрему увагу приділяємо виготовленню документації, щоб у подальшому мати можливість подавати проекти на фінансування чи співфінансування.
KV: Як миритесь із депутатами? Яка ситуація у селищній раді?
Олександр Сахарук: У нас потужний склад депутатського корпусу, всі депутати місцеві, мають значний досвід роботи в органах місцевого самоврядування. Вони дуже активні та патріотичні, що мене безумовно тішить. Ми розуміємо, що жителі громади тримають на постійному контролі наші дії, тож приймаємо виважені та обгрунтовані рішення як щодо сьогодення, так і на перспективу розвитку. За що я їм особливо вдячний.
KV: Чи отримали обіцяну державою інфраструктурну субвенцію?
Олександр Сахарук: Поки ми отримали відповідні листи щодо розрахунку інфраструктурної субвенції. Думаю, що на місця ці кошти буде передано ближче до першого півріччя поточного року. У нас субвенція розподілятиметься на сільське населення і разом із відповідною комісією ми будемо вирішувати, які об'єкти інфраструктури профінансувати за її рахунок, виходячи з чисельності населення кожного села окремо.
KV: Інші сільради не заявляли про бажання доєднатись до Бородянської ОТГ?
Олександр Сахарук: Ми відкриті до діалогу, але добре розуміємо, що мусимо в першу чергу налагодити роботу нашої новоствореної громади. Наразі щодо цього комунікуємо з Майданівкою, Качалами, Загальцями. Інші пропозиції розглядатимемо виключно в законодавчому полі. Але, звісно, це залежить від мешканців та очільників сіл і селищ, адже вони визначають вектор розвитку своїх територій.
Маємо пропозиції із сіл інших районів, але ми розуміємо, що є закон, якого потрібно дотримуватись. Згідно перспективного плану ми можемо приєднати лише села Бородянського району.
KV: Як покращуєте інвестиційний клімат?
Олександр Сахарук: Клімат покращувати нам не потрібно - інвестори завжди були для нас у пріоритеті. Я кожному керівникові на місцях і депутатам пояснював: ми для інвесторів не влада, ми - партнери. До того ж, територія Бородянщини приваблива для втілення цікавих проектів і ідей: недалеко від Києва, є залізниця, траса міжнародного значення, вільні електричні потужності. Не менш важливо, що у нас є трудові ресурси - люди. Щодо проектів, я вважаю, що нам потрібно робити акцент на високотехнологічне виробництво, логістичні центри, зелений туризм і розвивати території згідно напрацьованої Стратегії розвитку.
KV: На якому етапі реконструкція Історико-меморіального парку?
Олександр Сахарук: Я планував розпочати ці роботи ще у 2015 році. Але нам стало відомо, що на цій території може бути поховання часів Другої світової війни. Тому я щодо цього звернувся до Народної спілки Німеччини з догляду за військовими похованнями і ми отримали підтверджуючу відповідь. Всі рештки перепоховані на Соборному кладовищі у селі Софіївська Борщагівка.
Наразі розроблено загальну концепцію розвитку паркової зони, кошторисну документацію на проведення реконструкції, яка буде основою подальшого фінансування. Реконструкцію будемо розпочинати приблизно вже влітку-восени. В той же час ми плануємо створення пішохідної зони - це невеликий сквер на в'їзді до селища, що також стане своєрідною окрасою центральної частини Бородянки. В подальшому маємо намір створювати такі зони відпочинку у кожному населеному пункті.
KV: Вирішили проблему із водо- та теплопостачанням? У чому була її причина?
Олександр Сахарук: Ми неодноразово звертались щодо передачі цих повноважень на місця, тим паче ми вже об'єднана громада. Комунальне підприємство Київської обласної ради “Бородянкатепловодопостачання” всю свою фінансову та управлінську політику здійснює спільно зі засновником - облрадою. На підприємстві відбувається постійна зміна керівників. Послуги отримують наші мешканці, але майно обласне. Через це ми не можемо оперативно вирішувати проблеми, впливати на тарифи та якість надання послуг. Це стара система, яку давно потрібно міняти.
На жаль, обласна рада нам відмовляє, пояснюючи тим, що вони не вбачають необхідності у передачі майна в ОТГ. Тоді, як для нас це принципово. Зокрема, потрібно вирішувати питання щодо заборгованостей підприємства. Нас це не тішить, адже кожен опалювальний сезон починається з проблем. І, на жаль, ми маємо на це обмежений вплив.
KV: Чи влаштовують громаду тарифи?
Олександр Сахарук: Я думаю, немає громади, де всі задоволені тарифами. Затвердження нових тарифів завжди болісне для депутатів, виконкому, голови. Але при зростанні складових тарифу відповідно зростає і він сам. І згідно закону, якщо орган місцевого самоврядування невчасно підвищує тариф, то має покривати борги із власного бюджету. За будь-яку отриману послугу потрібно платити. Тоді як влада має контролювати якість наданих послуг.
KV: Чи є співпраця з областю? Які надії покладаєте на нового губернатора?
Олександр Сахарук: Так, є, і конструктивна. Новопризначений губернатор мені цілком імпонує. Нас завжди чують, допомагають. Ми маємо спільне з керівництвом області бачення і щодо громади, і щодо втілення інвестиційних та соціальних проектів. Сподіваємось, що нам усе вдасться.
KV: Які стосунки з районом?
Олександр Сахарук: Нагадаю, що нашій громаді - 3 місяці від заснування. Звичайно, що за цей стислий час ми не в змозі були повністю створити всі служби для надання належного рівня послуг громадянам. Тому ми комунікуємо з районом із питань освіти, медицини та ряду інших.
KV: Очисні споруди - чи є проблема у селищі? А у громаді взагалі?
Олександр Сахарук: Бородянка має власні очисні споруди, які знаходяться на балансі вищезазначеного КП КОР “Бородянкатепловодопостачання”. Враховуючи, що вік колекторів більше 20-30 років, на мій погляд, рано чи пізно нам буде потрібно вирішувати й це соціально вагоме питання. Але тут, знову ж таки, насамперед маємо знайти спільну мову з обласною радою щодо передачі повноважень нам, на місця.
KV: Чи є сміттєва проблема?
Олександр Сахарук: У складі громади є село Нове Залісся, де працює полігон, який також увійшов у сферу відповідальності ОТГ. Наразі ми створили постійну комісію, до складу якої увійшли усі небайдужі активісти, старости, депутати, напрацювали план дій і прийняли рішення щодо обмеження ввезення сміття з інших регіонів на цей полігон. Також прийняли рішення щодо проведення його інвентаризації. На наступній сесії ми подамо на розгляд депутатами зведену кадастрову схему з урахуванням складу угідь, пошаровості, об'єму вже ввезеного сміття. Потім сформуємо паспорт полігону, оформимо комунальну форму власності земельної ділянки і вже будемо розглядати залучення туди інвесторів для створення сортувальної лінії та належного поводження з ТПВ.
KV: У селищі були часті проблеми із загорянням торфу. Якось вирішили?
Олександр Сахарук: Історія цієї проблеми в наступному - торф'яні пойми під час розпаювання потрапили до колгоспників у вигляді паїв. Не всі вони оброблялись людьми, деякі простоювали. У суху погоду загорання трави призводило до загорання торфу. Наші пожежники не встигали все гасити, це вимагало багато витрат. Тому ми провели чисельні зустрічі зі власниками цих земель, це близько 700 чоловік, запропонували їм механізм обробки ділянок орендарями. Домовитись було дуже непросто, проте нам вдалося. Наразі на цих полях працюють аграрії, вирощують тут кукурудзу, соняшник, сою. Власники отримують орендну плату. І всі задоволені.
KV: Свого часу місцевих жителів обурила плата за користування ліфтами. Чому прийняли таке рішення?
Олександр Сахарук: До 2008 року ліфти у багатоповерхівках не працювали. Кабіни були зламані, двигуни вкрадені. Місцеві жителі за ці роки навіть звикли ходити пішки на верхні поверхи. І тому було прийнято рішення розпочати роботи з відновлення ліфтового господарства. Водночас розробили систему оплати проїзду в ліфті. Підкреслю, що з того часу плата не збільшилась. Наразі ми маємо 28 ліфтів і опорну службу, яка злагоджено працює. За попередні роки ми не маємо скарг від мешканців щодо цього. До того ж у комунальну плату в Бородянці не входить сплата за користування ліфтом, починаючи з 2 поверху, як в інших містах.
KV: Ви - людина Ярослава Москаленка? Які у вас стосунки?
Олександр Сахарук: Як на мій погляд, у нас прекрасні стосунки. Він часто буває на Бородянщині, ми спільно обговорюємо та реалізовуємо чисельні цікаві проекти, зокрема, для розвитку інфраструктури, спорту та молоді. Ми в громаді цінуємо його підтримку як народного депутата. Головне, що ми робимо одну державницьку справу.
KV: Які амбіції маєте щодо кар'єрного зростання?
Олександр Сахарук: В системі місцевого самоврядування недоречно говорити про кар'єрне зростання. Як молода людина я вірю, що у мене будуть нові звершення, і успіхи, і перемоги. Натепер справа не в амбіціях, а в тій колосальній відповідальності перед громадою, яку я чітко усвідомлюю.
Читайте:
Наталія Дзюба: “За час функціонування пункту біженців конфліктів із громадою не виникало”
Михайло Нетяжук: “Порядну людину треба дуже довго вмовляти, щоб вона пішла в депутати”
Тарас Костін: “Радимось із Віталієм Кличко в питаннях управління містом”
Олексій Момот: “Сподіваюсь, новий губернатор не зупинить переїзд КОДА до Вишгороду”
Анатолій Федорчук: “Аеропортом мене шантажують постійно - ще з часів, коли не хотів вступати в Партію Регіонів”
Володимир Сабадаш: “Із інвесторів до Василькова найбільше йдуть забудовники”
Ігор Сапожко: “Нинішня модель агломерації з Києвом несе певні перестороги для Броварів”
Олександр Зарубін: “Управління містом передам винятково його жителям”
Забудови набережної міста Українка не буде, - в.о. мера Тетяна Кучер
Христина Чорненька: “Ми на шляху перетворення Ржищева у туристичний центр”КиевVласть
Вже наступного року Київщина готуватиметься до виборів міських голів та депутатів. За свою каденцію міські голови встигли наробити багато чого. Час від часу вони жаліються, що їхньої кропіткої праці не помічають, а вони працюють, не покладаючи рук. Вивчити ситуацію кожного міста, а тепер ще й об'єднаних громад, вирішила KV. Протягом майже 8-ми місяців ми спілкуватимемось із головами про їхні проблеми і досягнення. Продовжує цикл матеріалів інтерв'ю розмова із в.о. голови Ржищівської об’єднаної громади Христиною Чорненькою.
KV: Розкажіть про шлях створення об'єднаної громади. Які були труднощі?
Христина Чорненька: Ржищівська об'єднана громада була створена у серпні 2018 року. Для Ржищева це великий шанс для розвитку, оскільки у порівнянні із іншими містами обласного значення, наше населення доволі невелике. І багато хто намагався цей процес зупинити, на нас виливали купу негативу. Ми не маємо свого району, межуємо із Кагарлицьким та Миронівським. Але дуже вдячні, що перспективним планом нам дали змогу створити свою ОТГ, а не стати частиною іншої.
Ми проходили процедуру створення двічі - спочатку зробили все необхідне для об'єднання і вже чекали призначення виборів, але у той момент Кабмін прийняв зміни, якими дозволив обласним містам створювати громади за спрощеною процедурою. Тому ми почали готуватись до приєднання. Але незважаючи на це, Ржищівська громада стала першою в Київської області, що була створена шляхом приєднання до міста обласного значення.Подписывайтесь на новости “КиевVласть”
KV: Що вже встигли зробити? Які плани щодо розвитку громади?
Христина Чорненька: Наша громада була створена посеред року, тому до кінця 2018 кожне село та місто працювали за своїм бюджетом. Але оскільки сільради були ліквідовані, усі питання почали вирішуватись у центрі громади. Наша головна задача була - провести реструктуризацію таким чином, щоб жодна людина, яка працювала у сільраді, не втратила роботу. Кожному ми запропонували альтернативу, хтось залишився працювати у своєму населеному пункті, дехто - перейшов до виконавчого комітету Ржищівської міської ради. Другим нашим завданням було провести інвентаризацію майна і землі. Це дуже кропітка робота, ми створили комісію і працюємо над цим і сьогодні. Адже це в першу чергу необхідно для створення повноцінного бюджету громади. Також це важливо зробити, аби жодне підприємство ОТГ не зупинило роботу. У тому числі це підвіз та харчування дітей, надання комунальних послуг і таке інше.
Також ми розподіляли повноваження між старостами, новими працівниками. Було дуже багато організаційних питань. У минулому році ми затвердили статут ОТГ, розробили план соціально-економічного розвитку громади, створили бюджет. Наразі працюємо над трьома основними проектами - розробка стратегії Ржищівської ОТГ, просторового планування і розвиток туризму. Ми розуміємо, що перед початком робіт в цьому напрямку треба разом з громадою визначити наші шляхи розвитку та розробити стратегічний документ, по якому ми будемо рухатися далі.
Ми також визначились із пріоритетними галузями, це медицина, освіта і комунальне господарство. Для них розробляємо програми і плануємо фінансування. Активно співпрацюємо із програмою “U-LEAD з Європою”. Завдяки ній буде створено ЦНАП.
KV: Вже отримали обіцяну державою субвенцію?
Христина Чорненька: У нас доведена ця сума, але поки не отримали. Коли ми створювали громаду, то конкурували із районами, які є відверто більш заможні, ніж місто, яке розвивалось самостійно. Але ми були налаштовані серйозно і усі проекти, які потребували співфінансування, просили вже не для міста, а для потенційної громади. Ми розуміли, що маємо пропонувати селам щось конкретне, а не лише розповідати про плани. Так нам вдалося відновити роботу поліції, врятувати від закриття два навчальних заклади, покращити інфраструктуру. Було відремонтовано два садочки, відділення дитячої лікарні, майже завершено ремонт у школі, проводився ремонт доріг. Якби ми цього не робили тоді, то не переконали б населені пункти, що тут їм буде краще, ніж у Миронівці чи Кагарлику.
KV: Села не скаржаться, що місто їх поглинає?
Христина Чорненька: У деяких випадках думки сіл та міста розбігаються, але ми вислуховуємо усі точки зору і знаходимо компроміс. Старости у нас люди досвідчені. Була домовленість, що рішення приймаємо спільно. Тому ніяких питань не виникає.
Історично ми усі пов'язані із населеними пунктами громади. Колись давно це був один Ржищівський район. Немає відчуття, що щось особливо змінилось. Жителі сіл і раніше обслуговувались у нас, мають родинні зв'язки із жителями міста.
KV: Перед створенням ОТГ у міській раді були різні думки з приводу об'єднання, дехто побоювався, що ресурсів міста не вистачить для усієї громади.
Христина Чорненька: Перш ніж створювати громаду ми провели ряд зустрічей із керівниками комунальних підприємств, проводили переговори із нашими структурами. Ми розуміли, що зможемо обслуговувати ту кількість населення, яка до нас приєднається. Але ми все ж таки розраховуємо на інфраструктурну субвенцію, щоб поповнити комунальну техніку.
KV: Чи плануєте приєднувати інші сільради? Яка робота проводиться?
Христина Чорненька: Ми сподіваємось, що наш перспективний план залишиться без змін. У ньому передбачено приєднання ще Кузьминецької, Великоприцьківської, Стайківської і Стрітівської сільрад Кагарлицького району та Грушівської, Малобукринської Миронівського району. Ми більше співпрацюємо у питанні децентралізації із місцевими жителями, адже є сільради, де депутати не підтримали волю громади і проголосували проти приєднання. Наприклад, у сусідніх Кузьминцях рік тому 90% людей висловились за приєднання. Депутатський корпус спочатку підтримав таке рішення, але через кілька днів вони переголосували за об'єднання із Кагарликом. У Стайках ми особисто ходили і спілкуватися із людьми. Але поки чіткої відповіді ніхто не дав. Мені важко сказати, чому процес затягується.
Я все ж сподіваюсь, що законодавство у цьому процесі буде дотримано. До нас також звертались громади, яких немає у перспективному плані, але ми їм відмовляли посилаючись на законодавство, яким чітко визначені межі перспективного плану Ржищівської ОТГ.
KV: Чому більше року ви виконували обов'язки голови, не маючи жодного заступника?
Христина Чорненька: Так, дійсно протягом року я одна виконувала обов'язки міського голови, секретаря ради та двох заступників. За законом рішення про призначення заступників приймається депутатами міської ради. Вони не могли визначитись із кандидатурою, хоча пропозицій особливо і не було. Можливо тут має місце політична історія. Але все ж таки було обрано Юрія Терещенка, якій має досвід роботи у раді.
Читайте: Помощника депутата КОС Кузьменко утвердили на должность заммэра Ржищева
KV: Як миритесь із депутатами? Яка ситуація у міській раді?
Христина Чорненька: У міськраді представлено вісім політичних сил, але в ключових для громади питаннях ми все ж таки знаходимо спільну мову. Можливо у великих містах кожна сила має за мету показати себе. У нас інакше - коли йдеться про прийняття важливих для життєдіяльності громади рішень, більшість з наших депутатів думають в першу чергу про жителів. Підтримку та більшість в доленосних питаннях для міста знаходимо. По іншим звичайно йдуть дискусії, але на те й ми і рада, щоб радитися та спільно приймати рішення.
KV: Інвестиційний клімат - як покращувати?
Христина Чорненька: У нас є декілька інвестиційних пропозицій, але вони стосуються саме міста. Зараз наш відділ економіки почав розглядати інвестиційний клімат у межах усієї громади. Якщо раніше ми могли запропоновувати частково вигідні умови, то тепер переваг стало більше.
Наприклад, була ідея створення гірськолижного курорту у Ржищеві. Ми знайшли у місті земельну ділянку, але коли почали робити розрахунки, то побачили, що тієї території вистачить тільки для спуску. А суміжних територій для розташування готелів, обладнання і таке інше немає. Необхідну ділянку ми знайшли у селі Онацьки, там поблизу траса, інвестору така пропозиція, сподіваюся, буде цікава.
KV: Маєте бажання розвиватись як туристичний центр?
Христина Чорненька: В межах Ржищева давно була створена робоча група з розвитку туризму. Із жовтня беремо участь у програмі “Інтегроване просторове планування”, завдяки якій наші спеціалісти їздили переймати досвід за кордон. Наразі робота теж проводиться, ми розглядаємо перспективи на території усієї громади. Консультаційно нам допомагає знову ж таки програма “U-LEAD з Європою”, ми співпрацюємо у питанні створення туристичного кластеру.
Проблема полягала у тому, що ми мали людей, які готові працювати у туристичному бізнесі, але не мали розуміння того, чия це буде відповідальність. Хтось вважав, що це має робити влада, хтось - що самі підприємці. І на останній нараді ми прийшли до висновку, що це потрібно робити спільно. Найближчим часом буде створена ініціативна група. Нам запропонували декілька варіантів створення кластеру, будемо їх розглядати. Наразі ми тільки починаємо цей шлях, але вже маємо конкретне бачення туристичного розвитку. Ми розуміємо, що не створимо тут Арабських Еміратів, але еко- та етно-відпочинок може стати нашою унікальністю.
KV: Чи проходить наразі фестиваль “Трипільське коло”? Багато коштів приносить?
Христина Чорненька: Це комерційний проект, він вже давно не проходить у Ржищеві. Коштів в місто він не приносить, але його великий плюс - це популяризація міста. Про нас знали не тільки в Україні, але й за кордоном. Якщо у засновників фестиваля виникне бажання відновити його проведення, ми усіляко будемо цьому сприяти.
Вже другий рік ми проводимо на обласному рівні фестиваль “Ржищівський вінок”. Це фольклорний етнографічний фестиваль. До нас приїжджають колективи із Київської області і він приурочений до свята Івана Купала.
KV: Чи влаштовують громаду тарифи?
Христина Чорненька: Можливо є незначні скарги, але наші тарифи не вище середнього рівня по Київській області. Звісно працюємо над тим, аби їх зменшити і при цьому надавати якісні послуги. За ті тарифи, які встановлені зараз, ми намагаємося частково модернізувати системи, аби була можливість економити у майбутньому.
KV: Яка ситуація із перевізниками? Чи є проблеми?
Христина Чорненька: Рік назад було питання по міжміським перевезенням, але виконком до цього не має відношення, перевізника обирає комісія КОДА. Компанія, яка виграла останній конкурс, на жаль, не надала послуги тієї якості, на яку розраховували жителі. Ми звернулись до обласної адміністрації і питання було вирішено.
KV: Очисні споруди - чи є проблема у місті та у громаді загалом?
Христина Чорненька: Очисні споруди працюють, але потребують модернізації. Поки з ними проблем не виникає, але ми розуміємо, що кошти туди також доведеться вкладати.
KV: Чи є сміттєва проблема?
Христина Чорненька: У нас є комунальне підприємство, яке займається збором і захороненням сміття. Нещодавно ми вели переговори із компанією “Обухівміськвторресурси”, аби вони комплексно обслуговували нашу територію. Сподіваємось, що знайдемо порозуміння і умови, вигідні усім сторонам.
Близько 4 років тому до нас зверталась компанія щодо будівництва сміттєспалювального заводу. Але наше місто екологічне і таких підриємств тут не має бути. У межах громади розглядаємо тільки створення сучасної сортувальної лінії.
Крім цього проводимо роз'яснювальну роботу і нам вже вдалося зменшити кількість випадків спалювання сміття. Невелика частина жителів почала розуміти, що це шкідливо для довкілля.
KV: Чи є співпраця із областю? Які надії покладаєте на нового губернатора?
Христина Чорненька: За час моєї роботи область нам дуже допомагала. Майже усі інфраструктурні проекти були реалізовані за рахунок їх коштів. Завжди було порозуміння. На цей рік ми також подали проекти на фінансування, але обласна рада ще не збиралась на сесію, тому не можу нічого сказати.
З приводу нового губернатора - пройшло дуже мало часу, щоб оцінювати його роботу. Але я бачу, що він в змозі швидко вирішувати питання. Наприклад, у цьому році дороги обласного значення чистили від снігу якісніше і швидше, ніж у минулі роки.
KV: Які стосунки із Русланом Кузьменко? Дає поради в управлінні громадою?
Христина Чорненька: Ми дуже задоволені його роботою як обласного депутата. Усі питання для міста, що на рівні області, вирішує саме він. До того ж, на виборах його підтримало 67% мешканців. Це найвищий рейтинг серед обласних депутатів взагалі в Україні. Він також дуже допомагав із децентралізацією, проводив консультації, зустрічі.
В управлінні громадою, що стосується місцевого рівня, він не дає поради. Якщо є більш глобальні питання - звертаємось до нього.
KV: Що можете сказати про минулу міську владу? У якому стані ви отримали місто?
Христина Чорненька: Мабуть некоректно мені буде оцінювати минулу владу. Це мають робити місцеві жителі. Як і в кожному місті, тут проблем вистачало.
KV: Микола Спічак зберіг вплив на міську раду? Чому він пішов з посади?
Христина Чорненька: Можливо він зберіг вплив на декількох депутатів в силу родинних стосунків. Рішенням депутатів міськради були достроково припинені його повноваження як міського голови. За це проголосував 21 депутат із 26. У його роботі було виявлено ряд порушень, вони передані у поліцію і розглядаються судом. Також він подав позов щодо поновлення на посаді. Наразі відповідні інстанції розбираються у ситуації.
Як належить, за законодавством, ми подали у Верховну Раду інформацію щодо рішення депутатів і для призначення виборів. Але поки їх не призначили. Я думаю через те, що справа знаходиться у суді.
KV: Які амбіції маєте щодо кар'єрного зростання?
Христина Чорненька: Важко сказати. Для мене зараз головніше можливість показувати результат, а не кар'єрне зростання. Я хочу завершити усе, що розпочала. Робота у органах місцевого самоврядування доволі своєрідна. Важко прийняти той факт, що не усе від тебе залежить, багато на що не вистачає повноважень та коштів. Та незважаючи на складнощі, які потрібно пройти навіть задля ремонту дитячого садочку, бачачи результат я розумію - усе було не дарма. І мене надихає розуміння того, що я можу допомагати людям. Я просто отримую задоволення від того, чим займаюся. Розвивати громаду - наразі для мене головний пріоритет.
Читайте:
Наталія Дзюба: “За час функціонування пункту біженців конфліктів із громадою не виникало”
Михайло Нетяжук: “Порядну людину треба дуже довго вмовляти, щоб вона пішла в депутати”
Тарас Костін: “Радимось із Віталієм Кличко в питаннях управління містом”
Олексій Момот: “Сподіваюсь, новий губернатор не зупинить переїзд КОДА до Вишгороду”
Анатолій Федорчук: “Аеропортом мене шантажують постійно - ще з часів, коли не хотів вступати в Партію Регіонів”
Володимир Сабадаш: “Із інвесторів до Василькова найбільше йдуть забудовники”
Ігор Сапожко: “Нинішня модель агломерації з Києвом несе певні перестороги для Броварів”
Олександр Зарубін: “Управління містом передам винятково його жителям”
Забудови набережної міста Українка не буде, - мер Тетяна Кучер
Фото: KVKиевVласть
SELECT `id`, `uri`, `meta_title`, `meta_description`, `meta_keywords`, `title`, `text`
FROM `pages`
WHERE `uri` = 'search'
LIMIT 1
0.0004
SELECT `articles`.`id`, `articles`.`title`, `articles`.`uri`, `articles`.`image`, `articles_categories`.`uri` AS `category`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 06:23:00'
AND `articles`.`slider_position` >0
ORDER BY `articles`.`slider_position`
0.0003
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 2
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 06:23:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 3
0.0004
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.short_text AS short_text, articles.image AS image, articles_categories.uri as category, articles_categories.common_uri as common_uri
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145248', '145190', '145142')
ORDER BY `published` DESC
0.0005
SELECT `id`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`category_id` = 1
AND `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 06:23:00'
ORDER BY `published` DESC
LIMIT 50
0.0005
SELECT articles.id AS id, articles.title AS title, articles.uri AS uri, articles.published AS published, articles.published_date as date_only, articles.is_bold AS is_bold, articles.is_red AS is_red, articles.is_important AS is_important, articles_categories.uri as category
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('145275', '145273', '145272', '145270', '145265', '145269', '145268', '145271', '145267', '145266', '145264', '145261', '145263', '145262', '145260', '145256', '145257', '145259', '145258', '145254', '145255', '145253', '145252', '145251', '145249', '145250', '145247', '145246', '145245', '145244', '145238', '145241', '145236', '145243', '145240', '145242', '145239', '145237', '145234', '145235', '145233', '145224', '145232', '145231', '145230', '145229', '145228', '145227', '145226', '145220')
0.6227
SELECT `articles`.`id` AS `id`, MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)AS rel
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 06:23:00'
AND `articles`.`category_id` != 9
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
ORDER BY `articles`.`published` DESC, `rel` DESC
LIMIT 3260, 10
0.0038
SELECT `articles`.`id` AS `id`, `articles`.`title` AS `title`, `articles`.`uri` AS `uri`, `articles`.`published` AS `published`, `articles`.`text` AS `text`, `articles_categories`.`uri` AS `category`, `articles_categories`.`name` AS `category_name`, `articles_categories`.`common_uri` AS `common_uri`
FROM `articles`
LEFT JOIN `articles_categories` ON `articles`.`category_id` = `articles_categories`.`id`
WHERE `articles`.`id` IN('76910', '76757', '76699', '76610', '76568', '76472', '76381', '76147', '76078', '75784')
0.5848
SELECTCOUNT(*)AS `numrows`
FROM `articles`
WHERE `articles`.`status` = 'published'
AND `articles`.`is_deleted` =0
AND `articles`.`published` <= '2024-08-22 06:23:00'
AND MATCH(articles.title, articles.text) AGAINST('+"дітей"' IN BOOLEAN MODE)
Array
(
[meta_title] => КиївВлада
[meta_description] => КиївВлада - інформаційно-аналітичний портал, присвячений проблемам влади у Києві та столичному регіоні.
)